Справа № 489/2477/25 
кримінальне провадження 
№1-кп/489/479/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 р. м. Миколаїв

Інгульський районній суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю секретаря - ОСОБА_2 
прокурора - ОСОБА_3 
обвинуваченого - ОСОБА_4 
захисника - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025152040000055 від 12.01.2025 на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді старшого стрільця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні "сержант", не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 17.10.1981 призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", відправлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
Відтак, з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.
Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності для України 11.09.1997, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.
Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини.
Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.
Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України,[15:58, 23.02.2026] ОСОБА_6 : ініціативним Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, дисциплінованим, не допускати негідних вчинків. i
Відповідно до ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зокрема, згідно з Постановою Верховної ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна» визначено, що зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян.
Підпунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.
В першому пункті додатку № 1 Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» зазначено, що зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України без дозволу органів внутрішніх справ.
Згідно з пунктами 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорону, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття підприємств, майстерень і лабораторій здійснюється: на вибухові матеріали і речовини, їх перевезення, а також сховища та склади, де вони зберігаються, у порядку, визначеному Держнаглядохоронпраці разом з МВС. Посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
В пункті 2 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 зазначено, що видача дозволів громадянам на придбання, зберігання та носіння зброї здійснюється після проведеного з ними вивчення матеріальної частини зброї, правил поводження з нею, її застосування та використання, що здійснюється у пунктах вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування після здачі заліку та отримання довідки про вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування.
Відповідно до «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225 де визначено, що майно для забезпечення руху опору використовується виключно для організації, підготовки та виконання завдань руху опору, та «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» затвердженої Наказом МОБ № 359 від 29.06.2005, відповідно до якої стрілецька зброя і боєприпаси, якщо вони не потрібні для виконання службового завдання, здаються на короткострокове зберігання до військової частини або до органу Служби правопорядку за місцем відрядження.
Однак, в порушення зазначених вимог законодавства, ОСОБА_4 , у невстановлені в ході досудового розслідуванні місці та час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання з метою незаконного придбання, носіння та зберігання бойових припасів, незаконно придбав дві «Гранати Ф-1» із підривачем типу УЗРГМ-2, які переніс до тимчасового свого місця мешкання розташоване по АДРЕСА_3 , де почав незаконно зберігати, без передбаченого законом дозволу.
12.01.2025, в період часу з 17:26 год. по 17:41 год., за місцем знаходження ОСОБА_4 , а саме будинку АДРЕСА_3 , в шафі в одній із кімнат вказаного домоволодіння, працівниками поліції виявлено та вилучено дві «Гранати Ф-1» споряджені підривачами типу УЗРГМ-2, що є оборонними ручними осколковими гранатами Ф-1 та належать до бойових припасів основного призначення, які останній незаконно придбав, переніс та зберігав без передбаченого законом дозволу.

З урахуванням вищевикладеного суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу. 

Обвинувачений в ході судового розгляду свою вину визнав, показав, що за обставин, викладених в обвинувальному акті, в нього було вилучено дві бойових гранати «Ф-1». Показав, що коли їх вивозили з місць дислокації та активних бойових дій вони забирали всбю зброю. Гранати просто залишились в його речах та він навіть не знав, що вони там є. Залишив у співмешканки вдома, коли їх знайшов, перебираючи речі десь у 2023 році. Пізніше через конфлікт у 2025 році його співмешканка викликала поліцію та він повідомив про наявність гранат у будинку. У вчиненому щиро кається.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, окрім визнання вини самим обвинуваченим, підтверджується іншими доказами, дослідженими судом.

Згідно протоколу огляду місця події від 12.01.2025, під час проведення огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено: дві гранати типу "Ф-1" з підривачами типу УЗРГМ-2, які в подальшому було знищено згідно акту знищення від 14.01.2025 за № 22/32 та запаковано до сейфпакету CRI 1028553.

Згідно висновку експерта № КСЕ-19/115-25/890 від 20.03.2025, надані на дослідження предмети, які містилися в сейф-пакеті № CRI 1028553, є залишками двох вибухових пристроїв промислового виготовлення військового призначення - двох оборонних ручних осколкових гранат Ф-1, які належать до бойових припасів основного призначення. На поверхні наданих на дослідження предметах виявлено сліди вибухової речовини тротилу.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого за вказаним обвинуваченням, доведена сукупністю досліджених вище доказів, яку суд вважає такою, що поза розумним сумнівом доводить вину обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в обсязі, встановленому судом.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він не судимий в силу ст. 89 КК України; для лікування до медичного закладу КНП МОЦПЗ МОР не звертався; є військовослужбовцем; за місцем проживання характеризується негативно. 

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, сукупність усіх обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, особистість обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, надавав відсіч збройній агресії рф з 2014 року, зараз проходить реабілітацію, приймав активну участь в бойових діях.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи вищезазначене та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. 
Питання про речові докази, підлягають вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати, які були витрачені на проведення експертиз.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини  НОМЕР_1 , повідомляти командира військової частини  НОМЕР_1 про зміну місця проживання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 12.01.2025 по 14.01.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області - залишки двох вибухових пристроїв промислового виготовлення військового призначення - двох оборонних ручних осколкових гранат Ф-1 та первинне пакування - знищити.

Флеш-носій із відеозаписом проведення огляду - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави на рахунок UA908999980313090115000014482, УК у Миколаїв/Інгульськ.р-н/24060300, ЄДРПОУ - 37992781, Код 24060300, Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, процесуальні витрати в розмірі 7959,00 грн. за проведення судової експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя