ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/139/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.
за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.
та представників:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, Київська область, місто Київ, вулиця Шолудненка, будинок 1; ідентифікаційний код 44907200) в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (49044, Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний номер 45261177)
до відповідача Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради (52204, Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Березнева (8-го Березня), будинок 42; ідентифікаційний код 23645975)
про стягнення заборгованості за надані за договором №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 послуги з розподілу природного газу за листопад 2025 року у загальному розмірі 1 392 392,19 грн

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1. Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на ухилення відповідача від оплати послуг з розподілу природного газу за договором розподілу природного газу для споживача, що не є побутовим №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023.
На виконання умов зазначеного договору позивач у листопаді 2025 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму 1 359 467,02 грн, що підтверджується актом наданих послуг №46200 від 30.11.2025, підписаним сторонами без зауважень. 
Відповідно до умов договору остаточний розрахунок за надані послуги має здійснюватися до десятого числа місяця, наступного за звітним, однак відповідач у встановлений строк оплату не здійснив, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у зазначеному розмірі. 
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 30 020,01 грн відповідно до пункту 8.2 договору, а також 3 % річних у розмірі 2 905,16 грн відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. 
З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 1 392 392,19 грн, що складається з основного боргу, пені та 3 % річних.

2. Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву, що позивачем дійсно надано послуги з розподілу природного газу у листопаді 2025 року на суму 1 359 467,02 грн, що підтверджується актом наданих послуг, підписаним сторонами, у зв`язку з чим наявність основної заборгованості визнає. 
Також відповідач погоджується із заявленими до стягнення 3 % річних у розмірі 2905,16 грн та не заперечує арифметичну правильність розрахунку пені. 
Разом з тим відповідач просить суд зменшити розмір пені, посилаючись на тяжкий фінансовий стан підприємства та економічні обставини, що не залежать від нього, та визнає пеню лише частково у сумі 15 010,00 грн. 
У зв`язку з наведеним відповідач просить суд при вирішенні спору врахувати зазначені обставини та зменшити розмір заявленої до стягнення пені.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

14.01.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" до Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради про стягнення заборгованості за надані за договором №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 послуги з розподілу природного газу за листопад 2025 року у загальному розмірі 1 392 392,19 грн
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026 справу №904/139/26 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
19.01.2026 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання 17.02.2026.
26.01.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №3465/26 від 26.01.2026) про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.
26.01.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №3469/26 від 26.01.2026) на позовну заяву.
28.01.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь (вх. суду №3955/26 від 28.01.2026) на відзив на позовну заяву.
17.02.2026 у підготовче засідання з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце підготовчого засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.
17.02.2026 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі №904/139/26. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2026 о 14:30 год.
11.03.2026 у судове засідання з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.
11.03.2026 ухвалою господарського суду повідомлено учасників справи, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі призначено на 13.03.2026 о 12:30 год.
13.03.2026 у судове засідання повноважні представники сторін не з`явилися, судом проголошено судове рішення.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором розподілу природного газу №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 в частині своєчасної та повної оплати вартості наданих позивачем послуг з розподілу природного газу за листопад 2025 року.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору та його умови.
(2) Факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.
(3) Факт порушення відповідачем зобов`язань за договором.
(4) Правомірність нарахування 3% річних та пені.

1. Укладення між сторонами договору, та його умови.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", як оператором газорозподільної мережі, та Комунальним підприємством "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради, як споживачем, укладений договір розподілу природного газу №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 (далі – договір, а.с. 8-15). Сторонами підписано додаток 2 до договору заяву-приєднання до умов договору (для споживача, що не є побутовим).
Відповідно до пункту 1.1. договору типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором газорозподільної мережі обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора газорозподільної мережі, та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 1.3. договору).
За цим договором оператор газорозподільної мережі зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1. договору).
Відповідно до пункту 5.4. договору порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору. Після запровадження особистого кабінету на сайті оператора газорозподільної мережі споживач має можливість скористатися ним для формування звітності (передачі показань лічильника газу) та рахунків за надані послуги, а також ознайомлення з визначеними об`ємами та обсягами розподіленого та спожитого природного газу за розрахунковий період.
Оплата вартості послуги оператора газорозподільної мережі з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора газорозподільної мережі, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.1. договору).
Тариф встановлений згідно з пунктом 6.1. цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (пункт 6.2. договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 6.4. договору).
Згідно пункту 6.6. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора газорозподільної мережі. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору газорозподільної мережі за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора газорозподільної мережі кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора газорозподільної мережі. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора газорозподільної мережі. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора газорозподільної мережі та в інший не заборонений законодавством спосіб.
Відповідно до пункту 6.8. договору надання оператором газорозподільної мережі послуг з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
За умовами пункту 7.4. договору споживач, зокрема, зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Спори між споживачем і оператором газорозподільної мережі вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб (пункт 11.1. договору).
У разі недосягнення між споживачем та оператором газорозподільної мережі згоди спірні питання вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі судовому порядку (пункт 11.4. договору).
Цей договір укладається на невизначений строк (пункт 12.1 договору).
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання його неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.

2. Виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору розподілу природного газу №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 позивач у листопаді 2025 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у погоджених обсягах. 
Згідно із актом №46200 від 30.11.2025 про надані послуги з розподілу природного газу (а.с. 17), підписаним сторонами без зауважень, позивачем надано відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму у загальному розмірі 1 359 467,02 грн, у тому числі ПДВ 226 577,84 грн.

3. Порушення відповідачем зобов`язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору розподілу природного газу №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 позивач у листопаді 2025 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у погоджених обсягах на суму у загальному розмірі 1 359 467,02 грн, у тому числі ПДВ 226 577,84 грн.
Зазначений розмір заборгованості, зокрема, підтверджується підписаним між сторонами без зауважень актом №46200 від 30.11.2025 про надані послуги з розподілу природного газу на суму у загальному розмірі 1 359 467,02 грн, у тому числі ПДВ 226 577,84 грн.
У поданому до суду відзиві відповідач (а.с. 62– 84) визнав суму боргу за надані позивачем послуги з розподілу природного газу за вказаним договором у листопаді 2025 року у повному обсязі, що свідчить про визнання ним наявності та розміру заборгованості за договором.

4. Правомірність нарахування 3% річних та пені.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з пунктом 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг з розподілу природного газу за листопад 2025 року.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем, відповідно до поданого розрахунку (а.с. 7), нараховано пеню у розмірі 30 020,01 грн відповідно до пункту 8.2 договору, а також 3 % річних у розмірі 2 905,16 грн відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
При цьому у поданому до суду відзиві відповідач факт надання послуг та наявність основної заборгованості не заперечує і визнає, а також погоджується із заявленою до стягнення сумою 3 % річних у розмірі 2 905,16 грн.
Водночас відповідач, не заперечуючи арифметичної правильності розрахунку пені, звернувся до суду з клопотанням про зменшення її розміру (а.с. 71– 80), посилаючись на тяжкий фінансовий стан підприємства та економічні обставини, що, на його думку, вплинули на можливість своєчасного виконання грошових зобов`язань.

ІV. Мотиви суду

1. Норми права, які застосував суд. 

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб (стаття 712 Цивільного кодексу України).
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із статтею 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним. 

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази та наведені сторонами обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", як оператором газорозподільної системи, та Комунальним підприємством "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради, як споживачем, укладено договір розподілу природного газу №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 (а.с. 8-15).
На виконання умов зазначеного договору позивач у листопаді 2025 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у погоджених обсягах, що підтверджується актом про надані послуги з розподілу природного газу №46200 від 30.11.2025 (а.с. 17), підписаним сторонами без зауважень, на суму 1 359 467,02 грн, у тому числі ПДВ – 226 577,84 грн.
Разом з тим відповідач оплату вартості наданих позивачем послуг з розподілу природного газу за листопад 2025 року у встановлений договором строк не здійснив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному розмірі, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем, відповідно до поданого розрахунку (а.с. 7), нараховано пеню у розмірі 30 020,01 грн відповідно до пункту 8.2 договору, а також 3 % річних у розмірі 2 905,16 грн відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
При цьому у поданому до суду відзиві відповідач факт надання послуг та наявність основної заборгованості не заперечує і визнає, а також погоджується із заявленою до стягнення сумою 3 % річних у розмірі 2 905,16 грн.
Водночас відповідач, не заперечуючи арифметичної правильності розрахунку пені, звернувся до суду з клопотанням про зменшення її розміру (а.с. 71– 80), посилаючись на тяжкий фінансовий стан підприємства та економічні обставини, що, на його думку, вплинули на можливість своєчасного виконання грошових зобов`язань.
Відповідно до вказаного клопотання про зменшення розміру пені, Комунальне підприємство "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради просить господарський суд зменшити розмір пені на 50 % від заявленої до стягнення суми.
В обґрунтування заявленого клопотання Комунальне підприємство "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради просить суд врахувати такі обставини:
- відповідач по справі є єдиним постачальником та виробником теплової енергії для забезпечення потреб споживачів міста Жовті Води комунальної послуги з централізованого опалення;
- відповідачем вживаються усі можливі заходи, які спрямовані на покращення фінансово-економічного стану Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради;
- відповідачем у справі визнаються нарахування 3 % річних, які частково компенсують несвоєчасні розрахунки;
- невиконання в повному обсязі з боку Держави фінансових зобов`язань щодо перерахування коштів теплопостачальній організації (відповідачу) відповідно до нормативно-правових актів;
- наявність заборони на законодавчому рівні підняття тарифу на послугу з теплопостачання;
- підприємство (відповідач) згідно розпорядження начальника обласної військової адміністрації (місто Дніпро) від вересня 2024 року визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності в особливий період.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" проти зменшення розміру пені заперечує, просить задовольнити позов у повному обсязі, вказує, що як і відповідач, є підприємством (об`єктом) критичної інфраструктури, у відповідності до Закону України від 16.11.2021 року № 1882-IX "Про критичну інфраструктуру".
Крім того, будучи на 100% тарифним підприємством, позивач виконує всі роботи за рахунок коштів тарифної виручки, у той час, як витратна частина по обслуговуванню газорозподільної системи у воєнний час збільшилась за рахунок росту числа аварійних викликів та потреби додаткового обстеження газопроводів на предмет їх ймовірного пошкодження ворожими диверсійними групами.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи тощо.
Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. 
Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 
Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.
Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій. 
Отже, суд, об`єктивно оцінивши правовідносини у даній справі, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, доходить висновку про можливість зменшення розміру пені на 30% та відповідно про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 21 014,01 грн (30 020,01 Ч 30 % = 9 006,00 грн (сума зменшення); 30 020,01 ? 9 006,00 = 21 014,01 грн).
Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру пені більше ніж на 30 %, а подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.
У поданому до суду відзиві (а.с. 62– 84) відповідач визнав наявність заборгованості у сумі 1 359 467,02 грн, а також 3 % річних у розмірі 2 905,16 грн. При цьому відповідач не заперечував правильності нарахування пені, її арифметичного розрахунку та періоду нарахування, однак звернувся до суду з клопотанням про зменшення її розміру, посилаючись на тяжкий фінансовий стан підприємства та економічні обставини, що вплинули на можливість своєчасного виконання грошових зобов`язань.
Відповідно до частин 2, 4 та 5 статті 191 Господарського процесуального кодексу України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд зобов`язаний роз`яснити сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірити, чи не обмежений представник сторони у повноваженнях на їх вчинення, та з`ясувати, чи не суперечить таке визнання закону або чи не порушує права чи інтереси інших осіб.
Господарським судом встановлено, що відзив на позовну заяву, яким визнано позовні вимоги, підписаний керівником Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради – Кривоніс Едуардом Вікторовичем. Судом перевірено обсяг повноважень керівника відповідача, які підтверджені належними доказами, зокрема, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та встановлено, що визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує прав чи інтересів інших осіб та відповідає фактичним обставинам справи.
За таких обставин суд приймає визнання позову відповідачем та вважає можливим ухвалити рішення у даній справі про стягнення з відповідача на користь позивача 1 359 467,02 грн – заборгованості за надані за договором №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 послуги з розподілу природного газу за листопад 2025 року, 21 014,01 – пені, та 2 905,16 грн – 3 % річних.

V. Висновки суду

Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.
На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів господарський суд дійшов висновку про наявність підстав часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 359 467,02 грн – заборгованості за надані за договором №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 послуги з розподілу природного газу за листопад 2025 року, 21 014,01 – пені, та 2 905,16 грн – 3 % річних.

VІ. Судові витрати

Здійснюючи розподіл судових витрат господарський суд зазначає наступне.
За загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розподіл судових витрат у разі визнання позову визначено статтею 130 Господарського процесуального кодексу України та статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
Поряд з цим статтею 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено спеціальні правила розподілу судового збору, зокрема у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Такі положення статті 130 Господарського процесуального кодексу України кореспондуються зі частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вважає за необхідне повернути позивачу 50 відсотків судового збору, іншу частину судових витрат по сплаті судового збору покласти на відповідача.
При цьому господарський суд зазначає, що за приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на те, що спір у даній справі виник в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором, а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення неустойки (суми пені), а не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, в даному випадку є підстави для покладення визначених судових витрат на відповідача у повному обсязі (50 відсотків).
Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16.
Таким чином, 50 % сплаченого судового збору у розмірі 8 354,36 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Інша частина 50 % сплаченого судового збору у розмірі 8 354,36 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 191, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради (52204, Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Березнева (8-го Березня), будинок 42; ідентифікаційний код 23645975) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, Київська область, місто Київ, вулиця Шолудненка, будинок 1; ідентифікаційний код 44907200) в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (49044, Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний номер 45261177) 1 359 467,02 грн (один мільйон триста п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень нуль дві копійки) – заборгованості за надані за договором №09420NHXR3AT016 від 17.10.2023 послуги з розподілу природного газу за листопад 2025 року, 21 014,01 грн (двадцять одну тисячу чотирнадцять гривень нуль одну копійку) – пені, 2 905,16 грн (дві тисячі дев`ятсот п`ять гривень, шістнадцять копійок) – 3% річних та 8 354,36 грн (вісім тисяч триста п`ятдесят чотири гривні тридцять шість копійок) – судових витрат по сплаті судового збору.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, Київська область, місто Київ, вулиця Шолудненка, будинок 1; ідентифікаційний код 44907200) з Державного бюджету України частину сплаченого судового збору у сумі 8 354,36 грн (вісім тисяч триста п`ятдесят чотири гривні тридцять шість копійок), перерахованого згідно платіжної інструкції №21 від 14.01.2026.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.03.2026

Суддя Т.В. Іванова