25.03.26
33/812/115/26
Справа № 469/51/26
Провадження № 33/812/115/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 березня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Тищук Н.О., 
із секретарем – Богуславською О.М.,
без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про зупинення провадження у справі за поданою ним апеляційною скаргою на постанову судді Березанського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працює, РНОКПП не встановлено,
- визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених: частиною 1 статті 122-2, частиною 1 статті 130 КУпАП КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

у с т а н о в и в :
Постановою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 17 000 грн та позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого захисника – адвоката Прасолова І.В., подав апеляційну скаргу на постанову суду.
Справа призначена до розгляду на 10 годину 18 березня 2026 року.
У день слухання справи до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі. Як на підставу для зупинення провадження ОСОБА_1 посилався на те, що він позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, оскільки є чинним військовослужбовцем ЗСУ.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Частиною першою статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, за наявності даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду, справу може бути розглянуто. 
Присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.
Разом з тим у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження.
При цьому, нормами КУпАП напряму не врегульований порядок зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі у зв`язку з мобілізацією особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, незважаючи на те, що така норма існує у КПК України - ст. 335, згідно якої у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.
Вказане положення кримінального процесуального закону орієнтує суд на те, що перебування особи на військовій службі за призовом під час мобілізації, унеможливлює проведення судового провадження щодо нього та вимагає зупинення такого провадження з метою максимально мобілізувати ресурси для надання збройної відсічі державі-агресору та забезпечити можливість проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації.
Разом з тим, таке зупинення судових справ може створити загрозу реалізації однієї із засад кримінального провадження, а саме розумності строків розгляду справ. Ця засада має своєю метою встановити темпоральну межу невизначеності підозри й обвинувачення та гарантувати право насамперед особи, яка притягається до відповідальності, а також інших осіб, права та законні інтереси яких обмежуються під час провадження, від необґрунтованого і надмірного його затягування.
Вирішуючи питання конкуренції положень, які визначають процесуальну форму здійснення судового розгляду (до якої можна віднести також і положення про зупинення судового провадження) та положень щодо обов`язку суду забезпечити розумність строків судового розгляду, суд виходить зі змістовної характеристики належної правової процедури.
При цьому серед завдань кримінального провадження, окреслених у статті 2 КПК України, законодавець визначив такі, як захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Водночас апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою (частина перша статті 405 КПК). Судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку (стаття 318 КПК). Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для прийняття процесуальних рішень (частина перша статті 28 КПК).
Так, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, п. 1 ст. 6 якої надає кожній особі право на розгляд справи упродовж розумного строку, яке має на меті забезпечити аби обвинувачений не залишався занадто довгий час під тягарем обвинувачення, обґрунтованість якого має бути доведена (рішення ЄСПЛ у справі «Вемхофф проти Німеччини», заява № 2122/64). 
Тому зміст та форма провадження у справах про адміністративне правопорушення в умовах воєнного стану повинні відповідати основним (загальним) засадам судочинства, передбачених у Конституції України, та Закону України «Про судоустрій і статус судів», що на переконання апеляційного суду дозволяє дійти висновку, що зупинення судового провадження можливе за наявності об`єктивних перешкод для його продовження, ураховуючи при цьому реальну можливість ОСОБА_1 брати участь в судових засіданнях, виходячи із роду військ, завдань, які виконує відповідний військовій підрозділ, його дислокації, посади тощо.
Зупинення провадження по справі — це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2021 р. у справі № 11- 398сап20).
Одночасно апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (Рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 у справі "Пономарьов проти України") відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на значення гарантій розумного строку щодо кримінального провадження, згідно з якими: обвинувачений, якщо не скоював карного діяння, повинен мати можливість виправдати себе без зволікань, тоді як обвинувачений, вина якого доведена, не повинен піддаватися додатковому покаранню у формі надмірних зволікань з розглядом його справи, що може мати негативні наслідки для його інших прав, гарантованих Конвенцією. Зокрема, обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю, і що положення статті 6 Конвенції покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинуваченої особи в стані невизначеності щодо своєї долі (п. 18 рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»/Wemhoff v. Federal Republic of Germany від 27.06.1968 р., заява № 2122/64; п. 5 рішення у справі «Стогмюллер проти Австрії»/ Stogmuller v. Austria від 10.11.1969 р., заява № 1602/62; п. 58 рішення у справі «H. проти Франції»/H. v. France від 24.10.1989 р., заява № 10073/82; п. 71 рішення у справі «Іванов проти України» від 07.12.2006 р., заява № 15007/02).
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що зупинення провадження у справі призведе до тривалого перебування ОСОБА_1 у стані невизначеності щодо своєї долі, що не відповідає завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Крім цього, провівши системний аналіз зазначених норм закону, апеляційний суд враховує, що ключовим при вирішенні питання зупинення судового провадження є не сама по собі відповідність фактичної ситуації одній з обставин, закріпленій у частині першій статті 335 КПК, а й те, що її існування призводить до об`єктивної неможливості обвинуваченого брати участь у судовому провадженні.
Неможливість брати участь у судовому засіданні під час судового провадження має бути пов`язана з незалежними від волі особи, яка притягується до відповідальності, обставинами.
Саме такого підходу стосовно підстав зупинення судового провадження дотримується й Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалу від 20 травня 2021 року у справі № 11-398сап20, де колегія суддів зазначила, що: (1) зупинення провадження по справі є тимчасовою перервою в провадженні, викликаною наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд; (2) для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 09.01.2026 року, про призначення справи до розгляду на 8 год 40 хв. 27 січня 2026 року ОСОБА_1 повідомлений завчасно – 11 січня 2026 року. Однак, участі у судовому засіданні не приймав, про причини своєї неявки суд не повідомляв, будь-яких клопотань не заявляв. Справа розглянута судом 27 січня 2026 року. 29 січня 2026 року ОСОБА_1 уклав з АБ «ЮК «Прасолов та партнери» договір про надання правової допомоги. 04 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу на постанову. 05 березня 2026 року до Миколаївського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Прасолова І.В., на підставі ордеру, виданого АБ «ЮК «Прасолов та партнери», про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.
Однак, в день слухання справи – 18 березня 2026 року адвокат Прасолов І.В. повідомив апеляційний суд про те, що він не представляє інтереси ОСОБА_1 .
За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що судами вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у розгляді справи, а сам ОСОБА_1 мав безперешкодну можливість у спілкуванні з судом першої інстанції, з АБ «ЮК «Прасолов та партнери» та у спілкуванні з судом апеляційної інстанції, суд доходить висновку про відсутність обставин, які перешкоджали б особі, яка притягується до адміністративної відповідальності у захисті своїх прав шляхом участі у розгляду справи особисто, у тому числі за допомогою системи відеоконференцзв`язку, та за участі захисника.
За таких обставин клопотання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. 
Також, приймаючи рішення про доцільність зупинення провадження, апеляційний суд враховує те, що справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у разі, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Звертаючись до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи у разу відмови у задоволенні клопотання. Однак будь-яких підстав для відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не зазначив, не надав будь-яких доказів поважних причин для відкладення справи та не посилався на бажання прийняти участь у розгляді справи особисто.
Керуючись статтями 246, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду      Н.О.Тищук