Справа № 137/9/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2026 р.

Літинський районний суд Вінницької області     в складі головуючого судді Желіховського В.М.      секретаря судового засідання Гречанівської В.В.      розглянувши у судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 роки помер батько її чоловіка, ОСОБА_3 . 
Спадкоємцем майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є відповідач по справі, ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_4 , залишилася спадщина, згідно виписки погосподарської книги, ОСОБА_4 належав житловий будинок із по господарськими спорудами, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до копії архівного витягу з рішення Трибухівської сільської ради від 16.03.1994 року було вирішено передати ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0,53 га. яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 .
Вищевказана земельна ділянка була розділена на декілька частин яким були присвоєні кадастрові номери, а саме:
- кадастровий номер 0522483200:05:002:0452, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 ;
- кадастровий номер 0522483200:05:002:0450, площею 0,2800 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована АДРЕСА_1 .
Коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини належним чином, мені було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.          Тому позивач змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельні ділянки.  Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.      Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачем.     Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовну заяву визнає в повному обсязі та не заперечує щоб її задовільнили.          Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.     Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав.  Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.9) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .    
Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.10) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .    
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.11) ОСОБА_2 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер 0522483200040000463, площею 1,6117 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12) ОСОБА_2 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 земельну ділянку 109, кадастровий номер 0522483200040000461, площею 1,5361 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області.
Відповідно до виписки із погосподарської книги за №188 від 30.05.2024 (а.с.13) згідно запису у погосподарській книзі № 7 за 2021-2025 роки житловий будинок господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належав гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до технічного паспорту (а.с.14-18) зазначається технічна характеристика житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого становить 119 716,00 грн. (а.с.33).
Відповідно до копії архівного витягу з рішення Трибухівської сільської ради від 16.03.1994 року (а.с.19) ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,53 га. яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.20) внесено відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 0522483200:05:002:0452, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка якої становить 34 375,00 грн. (а.с.32).      Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.21) внесено відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 0522483200:05:002:0450, площею 0,2800 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка якої становить 8 801,08 грн. (а.с.34).
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права.  У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.           Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.         Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.    Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.        Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.   Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.   Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).    Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».      З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").              Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.       Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.        Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України).              Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).  
З правового аналізу зазначених вище положень ЗК України та статей 1218, 1225 ЦК України слідує, що в разі, якщо земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності, то спадкоємець в порядку спадкування набуває право власності на це майно. 
Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні.    Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.  За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.     Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16.   При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.  Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц.    Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.    Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини позивач не може зареєструвати за собою право власності, а тому з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 позов підлягає до задоволення, оскільки вона є спадкоємицею і має право на оформлення спадщини.       На підставі ст.ст. 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд, 
ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.           
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок, загальною площею 81,1 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м. літ. „А“, прибудова літ. «А1», ганок, сарай літ. «Б», погріб літ. «П/В», сарай літ. «В», сарай літ. «В1», вбиральня літ. «Г», літня кухня літ. «Д», погріб літ. «П/Д», літня кухня літ. «ДІ», ворота №1, хвіртка №2, огорожа № 3, криниця №4, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0522483200:05:002:0452, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0522483200:05:002:0450, площею 0,2800 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення.  Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.               У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя : Желіховський В. М.