Справа № 645/1212/26 
Провадження № 3/645/415/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду м.Харкова Спесивцев О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , директора ТОВ «Фрайм України»,
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:
До Немишлянського районного суду м.Харкова надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення №166/20-40-07-30 від 09.02.2026 року).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, за результатами перевірки ТОВ «ФРАЙМ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42867114), податкова адреса підприємства 1046, Україна, м. Харків, пр. Героїв Харкова, будинок 273, встановлено, що посадова особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) – директор ТОВ «ФРАЙМ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42867114) вчинила правопорушення: порушення порядку ведення податкового обліку, а саме:
перевіркою дотримання податкового законодавства при декларування за жовтень 2025 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ встановлені порушення ТОВ «ФРАЙМ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42867114):
1) п. 198.5 ст. 198, та п. 201.1, п.201.10 ст, 201 Податкового кодексу України, занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4 690 547 грн. за жовтень 2025 року.
Вищезазначені порушення призвели до: 
завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового) періоду (р.21 Декларації) за жовтень 2025 року на суму 1 049 252 грн, п.200.4 ст.200 Кодексу; 
заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету (показник рядка 18 Декларації) у сумі 3 641 295 грн за жовтень 2025 року, п. 200.1 ст. 200 Кодексу.
2) порушення вимог п. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) підприємством до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті не надано посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Отже, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
3) порушення вимог п. 121.1 ст. 121 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року № 2755-VI Із змінами та доповненнями платником податків не надано контролюючому органу в ході перевірки оригінали/копії документів.
Відповідальність за вказані порушення передбачена ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
23.02.2026 року до суду від захисника ОСОБА_1 – адвоката Вернигора Олександра Віталійовича надійшло клопотання, в якому просив повернути на доопрацювання протокол про адміністративне правопорушення №166/20-40-07-30 від 09.02.2026р. складений посадовою особою ГУ ДПС у Харківській області у відношенні ОСОБА_1 , оскільки посадовою особою податкового органу, що склала вищенаведений протокол не було забезпечене належним чином запрошення її для підписання протоколу (запрошення не було надіслано за місцем проживання ОСОБА_1 ), протокол про адміністративне правопорушення не був вручений ОСОБА_1 під розписку, як передбачено ст.254 КУпАП, права та обов`язки передбачені КУпАП також не роз`яснювались.
В послідуючому, 25.02.2026 року до суду від захисника ОСОБА_1 – адвоката Вернигора О.В. надійшло клопотання, в якому просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 правопорушення. В обґрунтування клопотання вказував, що підставою для даної справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений головним державним інспектором ГУ ДПС у Харківській області Т.Сотніковою, який надійшов в адресу суду з ГУ ДПС у Харківській області. При цьому, а ні за адресою реєстрації, а ні за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення не надходив. Також, ОСОБА_1 не запрошувалась для підписання та отримання вищезазначеного протоколу до контролюючого органу. За її адресою реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 повідомлення про запрошення не надсилалось. Також вказував, що в порушення ст.256 КУпАП ОСОБА_1 була позбавлена права на надання пояснень і зауважень щодо змісту протоколу, їх не були роз`яснені права та обов`язки передбачені ст.268 КУпАП, в протоколі не вчинено запис про відмову від підпису протоколу, жодних викликів до ГУ ДПС у Харківській області не отримувала. В матеріалах справи відсутні докази вручення запрошення, а саме опис вкладень до цінного листа, поштове повідомлення про вручення цінного листа. ТОВ «Фрайм Україна» 29.01.2026 року до Харківського окружного адміністративного суду подано адміністративний позов про визнання дій по проведенню позапланової перевірки протиправними та про скасування податкових повідомлень – рішень. 
Також, 19.03.2026 року до суду від захисника ОСОБА_1 – адвоката Вернигора О.В. надійшло клопотання, в якому також просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання вказував, що Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026р. було визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення – рішення №00018910713 від 21.01.2026р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 4551618,75грн., в т.ч. податок – 3641295,0грн., штрафна санкція в сумі 910323,75грн.; податкове повідомлення – рішення №00018890713 від 21.01.2026р. про зменшення від`ємного значення суми ПДВ в сумі 1049252,0грн.; податкове повідомлення – рішення
№00018920713 від 21.01.2026р. про застосування штрафної санкції в сумі 1020,0грн. Згідно до судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026р. у справі №520/1939/26 жодні порушення ведення податкового обліку з боку ТОВ “Фрайм Україна” відсутні. А отже і відсутні жодні порушення ведення податкового обліку з боку ОСОБА_1 , яка є директором ТОВ “Фрайм Україна”
У судове засідання  ОСОБА_1 та її захисник адвокат Вернигор О.В. не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися.
За таких обставин, оскільки згідно положень ст. 268 КУпАП інкриміноване адміністративне правопорушення не відноситься до правопорушень, за яким присутність у судовому засіданні особи є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Вернигора О.В.
Дослідивши письмові матеріали, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
З аналізу наведених вище норм вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу. А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які, у разі визнання особи винною, повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, цим процесуальним документом особа фактично притягається до адміністративної відповідальності . Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище, фактично є обвинуваченням.
При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.
Так, диспозиція частини першої статті 163-1 КУпАП передбачає відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Норма ч. 1 ст. 163-1 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, проте для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
Проте, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає даним вимогам закону, оскільки в ньому не відображено суть адміністративного правопорушення та конкретні дії останньої, що у розумінні диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП були допущені ОСОБА_1 як директором ТОВ «ФРАЙМ УКРАЇНА».
Тобто, викладена у протоколі фабула інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, не відповідає об`єктивній стороні правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.1ст.163-1 КУпАП, при викладі суті вчиненого адміністративного правопорушення, в протоколі зазначено лише перелік норм податкового законодавства.
За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Згідно витягу з Акту перевірки від 18.12.2025 року №47070/20-40-07-13/05/42867114 вказано, що він був підписаний представником із зауваженнями, а надані захисником докази свідчать, що прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення були оскаржені в судовому порядку.
Згідно з п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Згідно з п.п.86.7.5 п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному п.п.86.7.1 цього пункту.
Згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Згідно з п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У відповідності з п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
До моменту завершення процедури адміністративного чи судового оскарження відповідне податкове зобов`язання не набуває статусу остаточно визначеного та погодженого, а відтак не може вважатися належною та беззаперечною підставою для притягнення особи до юридичної відповідальності.
У зв`язку з цим обставини, які покладені в основу притягнення особи до відповідальності, не є належним чином встановленими, оскільки правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення на даний час перебуває на стадії оскарження та не підтверджена остаточним рішенням компетентного органу чи суду.
Таким чином, на момент розгляду справи судом факт наявності події та складу правопорушення не доведений і не встановлений у передбаченому законом порядку, що виключає можливість покладення на особу юридичної відповідальності. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом, відсутні підтвердження того, що при його складанні їй були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП; відсутні її пояснення по суті порушення; протокол нею не підписаний; матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить відомості, чи отримувала вона другий екземпляр протоколу.
Долучений акт від 09.02.2026 року №884/20-40-07-13-05/42867114 в якому вказано, що ОСОБА_1 не з`явилась за запрошенням до контролюючого органу ГУ ДПС у Харківській області для складання протоколу, не підтверджує належне дотримання посадовою особою вимог КУпАП, оскільки жодних доказів належного сповіщення та виклику ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області для складання, підписання протоколу та його отримання, в матеріалах справи відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Спираючись на положення ч. 1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", необхідно виходити з того що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим, безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювань правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.
Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про не доведення перед судом, поза розумним сумнівом, факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП
При цьому, вказані судом підстави є достатніми та самостійними для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 163-1 КУпАП, а відтак зазначені захисником інші обставини не впливають на висновок суду та не змінюють його. Також судом не встановлено підстав для направлення адміністративного матеріалу на дооформлення, а тому відмовляє у задоволенні вказаного клопотання захисника.
Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 130, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя, 

ПОСТАНОВИВ::
Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Вернигора Олександра Віталійовича про повернення адміністративного матеріалу для доофомлення.
Клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Вернигора Олександра Віталійовича про закриття провадження у справі задовольнити.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 163-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м.Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Повний текст постанови складено 23.03.2026 року.

Суддя О.В. Спесивцев