ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
14 квітня 2026 року
м. Харків
справа №643/20799/21
провадження № 22-ц/818/2409/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року, постановленого під головуванням судді Власенко М. В., -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду із позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01 березня 2013 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 131553,97 грн, інфляційні витрати у розмірі 6355,23 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2854,95 грн, а всього – загальну суму 140764,15 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі по 756,67 грн. 
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення у справі № 643/20799/21, в якій просив: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки про рішення суду ОСОБА_1 дізнався лише після відкриття виконавчого провадження; скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/20799/21; призначити справу до нового розгляду з викликом сторін; зупинити виконання рішення суду та виконавчого листа від 06.03.2023 до закінчення розгляду цієї заяви.
Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення у справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 643/20799/21 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказує, що суд першої інстанції скаржник не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував судових повісток та копій рішень, що підтверджується матеріалами справи та відсутністю доказів належного повідомлення. Про існування заочного рішення скаржник дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та арешту банківських рахунків, що є поважною причиною пропуску строку. Зазначає, що наслідком відмови у поновленні строку є повне позбавлення скаржника можливості захистити свої права у суді першої інстанції, що є непропорційним втручанням у право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку, адже отримавши копію заочного рішення суду 07.12.2022 року та подавши заяву про ознайомлення з матеріалами справи 22.04.2024 року, відповідач мав можливість своєчасно здійснити процесуальну дію, строк якої обмежений законом, та подати заяву про перегляд заочного рішення у строк, встановлений ст. 284 ЦПК України. У цьому випадку, відповідачем пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а поважних причин для поновлення пропущеного строку судом не встановлено. Враховуючи викладене та той факт, що відповідачем не надано доказів, які були об`єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на перегляд заочного рішення суду від 22.02.2022 року задоволенню не підлягає. Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01 березня 2013 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 131553,97 грн, інфляційні витрати у розмірі 6355,23 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2854,95 грн, а всього – загальну суму 140764,15 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі по 756,67 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання 22.02.2022 року відповідач ОСОБА_1 повідомлявся у встановленому законом порядку. Повістки повернуто у зв`язку із відсутністю адресата.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року у цій справі надіслано відповідачам засобами поштового зв`язку, зокрема ОСОБА_1 , 05.12.2022 року, яке отримано останнім 07.12.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Також, ОСОБА_1 22.04.2024 року звертався до суду із заявою, яка подана ним особисто, через канцелярію суду, про надання матеріалів справи для ознайомлення та видачу копії судового рішення.
І лише 17.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те , що про існування вказаного рішення він дізнався лише у квітні 2024 року після арешту його банківських рахунків та відкриття виконавчого провадження, що підтверджується даними в додатку «Дія». Також вказує, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Жодних судових повісток, копій позовної заяви чи судових рішень він не отримував. За адресою реєстрації, зазначеною у матеріалах справи, він фактично не проживає, що унеможливлювало отримання кореспонденції. Таким чином, він був позбавлений права на захист, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 ЦПК України. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
При цьому, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3.ст.272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.
У відповідності до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуального строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, як передбачено ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно з поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що заочне рішення від 22.02.2022 року було надіслано судом першої інстанції ОСОБА_1 -05.12.2022 року , яке отримано останнім 07.12.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Крім цього, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 22.04.2024 року , яка подана особисто, через канцелярію суду, про надання матеріалів справи для ознайомлення та видачу копії судового рішення, із зазначення адреси проживання: АДРЕСА_1 , тобто тієї ж адреси, щодо якої було ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, та на яук направлена копія судового рішення.
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Доводи апелянта про необізнаність щодо наявності заочного рішення та неотримання даного рішення суперечать фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.
Таким чином будучи обізнаним про наявність даної справи та отримавши копію рішення, відповідач не мав перешкод у своєчасному зверненні із заявою про перегляд заочного рішення. Проте подав таку заяву лише у грудні 2025 року.
Поважних причин пропуску визначеного законом строку на подання заяви про перегляд заочного рішення судом не встановлено. 
Висновки суду про залишення заяви без розгляду у зв`язку із пропуском встановленого строку на її подання відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Щодо посилання апелянта на те, що у разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення поза межами встановлених нормами ЦПК строків, не звільняє суд від обов`язку застосувати порядок, визначений у ст.287 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.
У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367 - 369,372,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:  О.В. Маміна
Судді:  Ю.М. Мальований
В.Б. Яцина