СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/4531/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.,

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження (без виклику учасників справи) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх. №172 Х/2)
на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Присяжнюком О.О. (повне рішення складено 15.01.2026) у справі № 922/4531/25
за позовом Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків, в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, м. Харків, 
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив стягнути з Головного управління ПФУ в Харківській області кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 11 144,56 грн та судові витрати у сумі 3028,00 грн на користь Харківського обласного центру зайнятості. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/4531/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 , у сумі 11 144,56 грн та судовий збір у сумі 3028,00 грн.
Задовольняючи заявлені позовні вимог, місцевий господарський суд зазначає, що виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою. Таким чином, на думку суду першої інстанції, неправомірні дії відповідача призвели до відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та завдали матеріальної шкоди позивачу, яка відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має відшкодуватися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 29.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/4531/25 та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач вказує про відсутність складу цивільного правопорушення (причинно-наслідкового зв`язку між діями управління та понесеними витратами позивача), які б давали підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України, оскільки Головну управління ПФУ в Харківській області не знало і не могло знати, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківському обласному центрі зайнятості та йому надано статус безробітного.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх. №172 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/4531/25; постановлено розглянути апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/4531/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження); встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4531/25.
Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему "Електронний суд" до електронного кабінету користувачів і доставлена учасникам справи 03.02.2026 (з урахуванням положень ч. 6 ст. 242 ГПК України).
Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи, направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку письмового провадження (без виклику учасників справи в судове засідання), а також створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
05.02.2026 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
18.02.2026 через підсистему "Електронний суд" від Харківського обласного центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 1997), в якому позивач просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення; рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/4531/25 - залишити без змін.
В обґрунтування своєї позиції у справі вказує, що підставами для стягнення шкоди з Головного управління ПФУ в Харківській області у відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України є: 
- протиправна поведінка, яка полягає у незаконній відмові у призначенні пенсії ОСОБА_1 , визнана постановою Верховного Суду у справі № 520/10521/19, що відповідно до ч. 4 ст. 75 Госполарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню;
- шкода – розмір виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 11 144 грн 56 коп., права на яку останній не отримав би за умови своєчасного призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
- причинно-наслідковий зв`язок, який полягає у тому, що наслідком неправомірної відмови відповідача про призначення пенсії ОСОБА_1 стало звернення безробітного до центру зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, що спричинило завдання шкоди позивачу.
Таким чином, позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 своєчасно не отримав пенсійне забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а позивач безпідставно здійснив громадянину виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Головного управління ПФУ в Харківській області та понесеними позивачем збитками. Таким чином, неправомірні дії відповідача призвели до відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 і завдали матеріальної шкоди позивачу, яка у відповідності до ст.ст.1166 , 1173 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2020 ОСОБА_1 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості (наразі - Харківська філія Харківського обласного центру зайнятості). Згідно з поданої заяви від 20.05.2020 та відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" йому було надано статус безробітного 20.05.2020.
Згідно з наказом від 21.05.2020 за № НТ200521 ОСОБА_1 допомога по безробіттю призначалась як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу (360 к.д.) за період з 20.05.2020 по 14.05.2021.
Відповідно до наказу від 29.07.2020 за № НТ200729 ОСОБА_1 припинено реєстрацію безробітного 29.07.2020.
Як повідомляє позивач, за період з 20.05.2020 по 28.07.2020 ОСОБА_1 . Харківським міським центром зайнятості було перераховано матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 11 144 грн. 56 коп.
У ході відпрацювання інформації від Пенсійного фонду України (у Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат) щодо осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні, виявлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, у зв`язку з чим Харківським міським центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого складено Акт від 11.08.2022 за № 77\2022.
Актом від 11.08.2022 за № 77\2022 встановлено, що ОСОБА_1 у період перебування в статусі безробітного з 20.05.2020 по 28.07.2020 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як пенсіонер за віком з 12.12.2018 (лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.07.2022 за вих. № 2000-0304-8/45918).
Позивачем 17.08.2022 направлено ОСОБА_1 лист-претензією №ХМЦЗ-02-3043 з пропозицією в добровільному порядку сплатити суму боргу. 
За твердженням позивача, 07.02.2023 на адресу Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості надійшла заява від ОСОБА_1 про скасування листа-претензії про повернення коштів у зв`язку з тим, що пенсію ОСОБА_1 призначено на підставі рішення суду. 
Так, постановою Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/10521/19 визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене протоколом від 04.09.2019 № 203040002889/121, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 12.12.2018.
14.02.2023 Харківською філією Харківського обласного центру зайнятості направлено запит за вих. № ХМЦЗ-02-823 до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області щодо з`ясування дати прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.
З листа Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.02.2023 №210/02 вбачається, що на виконання постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/10521/19 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 12.12.2018, нарахування пенсії здійснюється з 01.08.2020.
У зв`язку з цим, Харківським обласним центром зайнятості прийнято наказ від 12.06.2023 за № 635 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у сумі 11 144 грн 56 коп. за період з 20.05.2020 по 28.07.2020. 
На виконання наказу на адресу Головного управління ПФУ в Харківській області направлено лист-претензію від 15.06.2023 за №17.05-3913 з пропозицією повернути кошти.
Відповідач у відповідь на лист-претензію надав свої заперечення (лист від 29.06.2023 за вх. № 789/02), в яких наголосив на відсутності протиправних дій чи бездіяльності зі свого боку та неправомірності покладення на нього відповідальності у вигляді повернення коштів.
За вказаних обставин Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 11 144,56 грн майнової шкоди.
14.01.2026 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.
З урахуванням доводів і вимог, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів, аналізуючи спірні правовідносини між сторонами, враховує наступні положення діючого законодавства України.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст.1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Відповідно до ч.1 ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірний дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст.ст. 1166 та 1173 Цивільного кодексу України та ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у подібних правовідносинах, викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 915/282/17.
Відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
За п.7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
З огляду на викладене, Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/10521/19 визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене протоколом від 04.09.2019 №203040002889/121, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 12.12.2018.
Постанова від 25.06.2020 у справі № 520/10521/19 набрала законної сили 25.06.2020.
Відповідно до частин 4, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.
Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, є встановленими та не підлягають доведенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За приписами п. 2 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.
Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.43 цього Закону передбачено, що статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус зареєстрованого безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Згідно з п.2 ч.1 ст.44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.
Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".
Пунктом 7 ч. 1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.
З положень ч.1 ст.7, ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" слідує, що виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією.
Виплати допомоги про безробіттю перераховувалися ОСОБА_1 на його особовий рахунок, що підтверджується додатком № 4 "Нарахування допомоги по безробіттю та платежі" до НОМЕР_1 .
Відтак, матеріалами справи підтверджується обставина завдання відповідачем матеріальної шкоди Харківському обласному центру зайнятості в розмірі отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 11144,56 грн.
Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 . 
Отже, внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначене пенсійне забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Харківський обласний центр зайнятості, у свою чергу, здійснив ОСОБА_1 виплату допомоги по безробіттю як особі, яка не має будь-яких доходів за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Посилання відповідача щодо необізнаності про обставини виплати допомоги по безробіттю не мають значення для оцінки правомірності позовних вимог, оскільки безпідставна виплата допомоги по безробіттю є наслідком саме протиправної відмови у призначенні пенсії. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками у вигляді виплаченої допомоги по безробіттю.
Аналогічні правові позиції наведені в пункту 29 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №902/1331/22 та визначенню збитків у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, що підтверджується правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 (пункт 6.14) та від 01.03.2023 у справі №925/556/21.
Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідач як державний орган несе відповідальність відповідно до спеціальної норми статті 1173 ЦК України, яка передбачає необхідність доведення трьох елементів: протиправність дій чи рішень органу, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок. У цьому провадженні позивач довів наявність усіх складових у порядку статті 13 та статті 74 ГПК України, і ці обставини правильно встановлені судом першої інстанції.
Наведені норми Цивільного кодексу України є самодостатніми, тому посилання апелянта на те, що повернення коштів саме відповідачем не передбачене Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державно податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, не має юридичного значення, адже ОСОБА_1 не надавалися недостовірні відомості щодо його статусу, який визначався виключно протиправним рішенням відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки носять характер оціночних суджень і не містять в собі посилань на докази, які б могли спростувати вказані вище висновки суду, які, в свою чергу, ґрунтуються на належних і допустимих в розумінні статей 76, 77 ГПК України доказах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/4531/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.
У відповідності до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/4531/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі №922/4531/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 03.04.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя Н.О. Мартюхіна