Справа №731/639/25 
Провадження №2/731/53/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(з а о ч н е)

18 березня 2026 року       с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:
судді          Савенка А.І.,
за участю секретаря       Смаглюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

 
17 листопада 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 14 червня 2022 року між ним та відповідачкою ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ) було укладено шлюб. Від шлюбних стосунків у них народилася спільна дитини – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, у зв`язку з чим 19 червня 2025 року рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Позивач зазначає, що із самого народження дитина проживає з ним та його матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , весь час до нині син знаходить під наглядом позивача та утримується виключно за його рахунок. Відповідачка у матеріальному забезпеченні дитини участі не бере.
 
Як стверджує позивач, ОСОБА_2 не виконує, покладених на неї ст. 150 СК України, обов`язків, адже ніяким чином не цікавиться життям сина, наявними матеріальними потребами та станом його здоров`я. Всім необхідним для забезпечення нормальних умов для життя, розвитку та навчання дитини опікується позивач з чим йому допомагає його мати.
 
У зв`язку з цим, на переконання позивача, вказані обставини є прямими підставами, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування до відповідача крайнього засобу відповідальності, у виді позбавлення останньої батьківських прав, як матері, яка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання її дитини.
 
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 16 січня 2026 року. Додатково, зобов`зано: Варвинську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області надати довідку-характеристику та акт обстеження житлових умов ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Виконавчий комітет Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок, щодо доцільності позбавлення відповідачки ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ) батьківських прав, щодо її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Державну податкову службу в Чернігівській області надати відомості про доходи ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за останній рік.
22 грудня 2025 року від Головного управління ДПС У Чернігівській області Державної податкової служби України на виконання ухвали суду було надіслано інформацію щодо отриманих доходів ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 листопада 2024 року по 31 жовтня 2025 року (а.с. 36-38).
07 січня 2026 року з Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до суду надійшла довідка-характеристика на ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої компрометуючих матеріалів Варвинська селищна рада на ОСОБА_2 не має, депутатом Варвинської селищної ради не є (а.с. 43, 44).
09 січня 2026 року з Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до суду надійшла заява про неможливість надання висновку про доцільність/недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 та акту обстеження житлових умов, що обумовлено відсутністю ОСОБА_2 за місцем її зареєстрованої адреси місця проживання, яка фактично там не проживає (а.с. 45-49).
Ухвалою суду від 16 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 лютого 2026 року, яке в подальшому відклалось з підстав неявки відповідача на 18 березня 2026 року.
 
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав. У позовній заяві проти ухвалення рішення при заочному розгляду не заперечував.
 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення відповідної поштової кореспонденції за її зареєстрованою адресою місця проживання, які поверталися із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 40, 63, 72), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 41, 64, 70). Причину своєї неявки до суду не повідомляла. Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло.
 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Виконавчого комітету Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області у судове засідання не з`явився. 12 січня 2026 року до суду надіслали клопотання про проведення судового розгляду без їх участі (а.с. 50). Письмових пояснень чи інших заяв з процесуальних питань від третьої особи до суду не надійшло.
 
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи.
 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що з 14 червня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який у подальшому на підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2025 року було розірвано (а.с. 7, 8). Вказане рішення суду не оскаржувалося та 25 липня 2025 року набрало законної сили.
Від подружніх стосунків у сторін по справі народилася спільна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було складено відповідний актовий запис про народження №02, що доводиться копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року (а.с. 9).
Згідно з копією Акта обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , проведеного 22 вересня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10). Житлове приміщення розміщене на 1 поверсі, 2 поверхового будинку, та складається з 1 кімнати. Належне на праві приватної власності ОСОБА_6 . Квартира з усіма зручностями санвузлом, ванною кімнатою. Стан помешкання задовільний. Кімнати обладнанні необхідними меблями та речами побуту, електроприладами, облаштований застелений балкон. Дитина розділяє спальне місце з бабусею на дивані (планується ремонт кімнати для облаштування спального місця для дитини). З народження ОСОБА_3 проживає з бабусею ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , перебуває на їх утриманні. Мати дитини ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає.
Згідно довідки наданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Джерельце» від 12 серпня 2025 року мати дитини ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує заходи закладу, не спілкується з педагогічними працівниками, щодо виховання та розвитку дитини. Вихованням та доглядом за дитиною займається ОСОБА_1 , батько дитини (а.с. 11).
Довідка видана КЕП «Варвинського центру первинної медико-санітарної допомоги» про те, що ОСОБА_3 знаходиться під наглядом у сімейного педіатра з народження по теперішній час. Мати жодного разу не відвідувала педіатра, весь час опікувалася дитиною бабуся (а.с. 12).
Відповідно до службової характеристики від 04 листопада 2025 року виданої за місцем служби старшого солдата ОСОБА_1 , якого характеризують як працьовитого та дисциплінованого військовослужбовця, до виконання своїх обов`язків відноситься сумлінно та відповідально, зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с. 13).
Згідно із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1044 від 04 листопада 2025 року (а.с. 14), за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 – проживає без реєстрації, про що так само свідчить копія акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 04 листопада 2025 року (а.с. 15).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2000 року квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с. 17).
Копія довідки про доходи №741-Ф від 06 листопада 2025 року підтверджує, що ОСОБА_1 працює у військової частини НОМЕР_2 , є військовослужбовцем та отримує заробітну плату, яка за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року становить 287 811,88 гривень (а.с. 18).
На виконання ухвали суду з Головного Управління ДПС у Чернігівській області Державної податкової служби в Україні надійшла відповідь про доходи ОСОБА_2 , які за період з листопада 2024 року по жовтень 2025 року становлять 26 957,31 гривень. За період з лютого 2025 року по жовтень 2025 року відсутня інформація про доходи (а.с. 36-38).
На виконання ухвали суду з Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до суду надійшла довідка-характеристика на ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої компрометуючих матеріалів Варвинська селищна рада на ОСОБА_2 не має, депутатом Варвинської селищної ради не є (а.с. 43, 44).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_10 . На її думку відповідач ОСОБА_11 не бажає виховувати свою дитину – ОСОБА_12 . Пояснила, що після народження дитини вона бачила її з матір`ю всього декілька місяців, після чого відповідач змінила місце проживання, а дитина залишилась із бабою – ОСОБА_13 . Після чого дитина постійно проживає з бабою. Відповідача за останні півтора року бачила всього декілька разів, однак вона проживає в іншому населеному пункті.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона медичний працівник та товаришує з ОСОБА_13 . Пояснила, що вагітність відповідача була важка, та вона зверталась до лікарів. Вживала тютюн, алкоголь та заспокійливі. У свідка склалось враження що дитина не була бажаною. ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_15 . Приблизно через пів року після народження ОСОБА_11 змінила місце проживання та залишила дитину на бабусю. Шлюб ОСОБА_10 ОСОБА_16 та ОСОБА_17 виявився невдалим, і вони розлучились. Весь час дитиною опікується ОСОБА_13 . Відповідач та її матір до дитини не родичаються, матеріальної допомоги не надають. З боку позивача та його матері перешкод для матері у спілкуванні дитини немає.
Свідок ОСОБА_18 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_10 та дружить з ОСОБА_13 . Знає, що ОСОБА_19 одружився з ОСОБА_17 , яка мала ще двох дітей. ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_12 . У серпні 2023 року батьки ОСОБА_19 та ОСОБА_11 поїхали, та лишили сина ОСОБА_12 на утримання бабусі. ОСОБА_10 ОСОБА_20 опікується онуком, влаштувала його у дитячій садок. З часу від`їзду свідок бачила ОСОБА_11 всього декілька разів, і в нетверезому стані. Вона не допомагає в утриманні дитини, разом з дитиною не проживає, її життям та вихованням не цікавиться.
Свідок ОСОБА_7 , матір позивача пояснила, що її син ОСОБА_16 тривалий час служить в ЗСУ. У 2022 році під час оборони м.Чернігова у нього почались стосунки з ОСОБА_11 . Остання мала родичів у с-щі ОСОБА_21 – матір та сестру. Свідок була проти таких стосунків, однак син не питав її про це. Згодом. вони одружились, і ОСОБА_17 , разом із своїми двома дітьми почала проживати з нею. ОСОБА_17 завагітніла. Як сама свідок так і мати ОСОБА_17 сприйняли це негативно, проте, свідок не відмовила невістці у підтримці та догляді. Однак, відповідач ОСОБА_11 під час вагітності мала проблеми із здоров`ям, курила, вживала алкогольні напої, заспокійливі, мотивуючи це втомою від виховання дітей та необхідністю розважитись. Іноді лишала своїх дітей на свекруху та не ночувала вдома. Син в цей час служив. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився онук ОСОБА_12 . Перший місяць було все спокійно, однак через місяць ОСОБА_17 повідомила, що буде проживати із своєю сімє`ю. Через певний час вона повернулась, повідомивши, що умови проживання несприятливі. У дитини була грижа та деформація голови. Довелось звертатись до лікарів. Згодом, ОСОБА_17 почала вживати спиртне та почала конфліктувати з позивачем. Син зрозумів, що імовірно буде краще, якщо невістка буде проживати разом з ним, тож, він винайняв квартиру у м.Лебедин, і ОСОБА_17 разом із дітьми у кінці вересня початку жовтня 2023 року переїхала до нього. Підходив строк для вакцинації, і свідок запропонувала, оскільки невістці ніколи було займатись дитиною, зробити вакцинацію у Варві. Забрала дитину, і з того часу вона проживає з нею, зі згоди батьків. Подружжя прожило в м.Лебедин близько року. У кінці 2024 року вони припинили спільне проживання, а в лютому 2025 року ОСОБА_17 приїхала у с-ще Варва, та почала проживати з своїми родичами. З жовтня 2023 року відповідач іноді телефонувала, та цікавилась дитиною, відвідувала її. Під час проживання у с-щі ОСОБА_21 відповідач зустрічалась з дитиною, однак, ці зустрічі були короткими. Не підтримують сімейні стосунки і її родичі. Згодом, відповідач мала нетривалі сімейні стосунки із місцевим мешканцем ОСОБА_22 , однак, після їх припинення, свідок поїхала в м. Чернігів. Останній рік відповідач не надавала матеріальної підтримки в утриманні дитини, не приймала належної участі в її вихованні та розвитку. Свідок пояснила, що вона проти спілкування матері з дитиною без нагляду та проживання дитини з матір`ю, адже остання вела себе безвідповідально та зверхньо, що вочевидь може зашкодити дитині. Попри це, сама відповідач не вимагала повернення дитини, навпроти, самоусунулась від її утримання та виховання.
Суд зважає, що статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
 
Суд зважає, що підстави для позбавлення батьківських прав особи, визначені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, позивач в обґрунтування позову посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 ЦК України, зміст якої визначає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
 
Таким чином, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
На думку суду, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
 
Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, де, зокрема, положенням абзацу 2 п. 16 визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
За змістом роз`яснень, п. 15, 17 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
 
Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.
 
Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.
 
Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
 
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
 
Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
 
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
 
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19
 
Також, ВСУ у справі №211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
 
Слід зазначити, що під час розгляду даної справи, судом не було встановлено доказів на підтвердження обставини, які б свідчили про те, що  ОСОБА_2  дійсно не бажає спілкуватися з сином ОСОБА_12 та брати участь у його вихованні, і це є наслідком її винної поведінки, остаточного і свідомого самоусунення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з батьком, окремо від відповідача, як матері дитини.
 
На переконання суду, непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
 
Такої правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 6 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).
 
Так, дослідивши обставини справи суд встановив, що відношення відповідачки до сина не можна вважати зразковим чи належним. Однак, противагою є й те, що дитина, проживає разом із бабусею за обопільною згодою батьків, а сама свідок наголошує на небажанні передавати дитину матері.
 
Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідачки застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матері батьківських обов`язків, або, що мати притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
 
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов`язків щодо сина.
 
Позивачем та третьою особою не надано належних та допустимих доказів того, що матір дитини є особливо неблагонадійною та спілкування з нею суперечить інтересам дитини, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також не обґрунтовано в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів, що свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення останньої батьківських прав
Встановивши ці обставини, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками  ОСОБА_2 , які б свідчили про ухилення від виховання сина ОСОБА_12 , що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.
 
Що стосується висновку органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав, з огляду на положення частини 6 статті 19 СК України, суд зважає на неможливість його отримання в силу відсутності відповідачки  ОСОБА_2  за адресою її зареєстрованого місця проживання та відсутність інформації щодо її фактичної адреси місця проживання.
 
Таким чином, під час розгляду даної справи судом не було встановлено, що відповідач  ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_12 , зокрема, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами.
 
У зв`язку з цим, суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували обставини щодо ухилення  ОСОБА_2  від виконання своїх батьківських обов`язків та її свідомого небажання виховувати дитину, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
 
Водночас суд наголошує на тому, що відсутність реальних змін у поведінці відповідачки, як матері щодо сина протягом розумного строку після ухвалення судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення її батьківських прав у майбутньому.
 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати не відшкодовуються.
 
На підставі наведеного, керуючись ст. 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд –
 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 41510040, юридична адреса: вул. Шевченка, 38, с-ще Варва Прилуцького району Чернігівської області, 17600), як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, відмовити.
 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          А.І.Савенко