КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року № 320/9845/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про стягнення ненарахованої та невиплаченої суми середнього заробітку,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток згідно ч. 1 ст. 119 КЗпП України за період з 17.12.2022 по 28.09.2023 у розмірі 467 174,28 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, 11.05.2022 позивачка уклала контракт добровольця територіальної оборони, який діє досі та не розірваний. У зв`язку з цим наказом № 99/9-03-ос позивача було увільнено від роботи із збереженням посади та середнього заробітку. Рішенням Київського окружного адміністративного суду було ухвалено визнати протиправним та скасувати пункт 16 наказу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 19.07.2022 №207/9-03-ос “Про внесення змін до деяких наказів АРМА щодо увільнених працівників центрального апарату АРМА”, яким виключено слова “та середньої заробітної плати” у пункті 1 наказу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 23.05.2022 №99/9-03-ос “Про увільнення від роботи ОСОБА_2 ” та стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19.07.2022 по 16.12.2022.
Позивачка зазначає, що оскільки вона не відноситься до числа військовослужбовців, а є членом добровольчого формування територіальної громади, а тому вона має право на збереження середнього заробітку за ч.1 ст.119 КЗпП України. Також позивачка зазначила, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 по справі №320/11927/22 було вирішено стягнути середній заробіток з 19.07.2022 (день незаконного зупинення виплати) по 16.12.2022 (день першого звернення до суду). Відтак, періодом заборгованості, не врегульованої рішенням суду є проміжок часу з 17.12.2022 по 28.09.2023 -день звільнення, що налічує 204 робочих дні.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що про можливе порушення свого права на отримання середнього заробітку під час перебування у добровольчих формуваннях територіальної оборони позивачка дізналась у день звільнення 28.09.2023, який і є днем відліку строку звернення до суду. Відповідач вважає, що позивачкою строк звернення до суду пропущено без поважних причин і не підлягає поновленню. Крім того, відповідач вважає, що представник позивачки не має повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 в суді.
По суті заявлених позовних вимог відповідач вважає їх безпідставними, оскільки позивач хоч і не є військовослужбовцем, однак в силу статті 24 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині соціального забезпечення прирівняний до статусу військовослужбовця та користується всіма пільгами та гарантіями, встановленими цим Законом як для військовослужбовця, та згідно із частиною третьою статті 119 КЗпП до неї застосовуються всі соціальні гарантії військовослужбовців.
Також представник відповідача зазначає, що в розрахунковому періоді заробітної плати, середня заробітна плата обчислюється виходячи з посадового окладу і складає 684,37 грн.
Ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотань представників сторін про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Дослідивши наявні матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 09.09.2022 серії НОМЕР_1 , позивачка – ОСОБА_1 до одруження мала прізвище « ОСОБА_3 ».
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працювала на посаді начальника четвертого відділу Управління менеджменту активів центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з посадовим окладом згідно із штатним розписом та зі збереженням раніше встановлених надбавок та відповідно до записів трудової книжки позивачки, на підставі наказу від 26.09.2023 № 424/9-03-ОС, ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника четвертого віддлу Управління менеджменту активів відповідно до п. 6 ч. 1, ч. 3 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
На підставі заяви ОСОБА_2 від 23.05.2022, контракту добровольця територіальної оборони добровольчого формування міста Києва “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” територіальної громади від 11.05.2022 №22, посвідчення добровольця територіальної оборони ОСОБА_2 , наказом АРМА від 23.05.2022 №99/9-03-ос відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, статті 24 Закону України “Про основи національного супротиву”, увільнено ОСОБА_2 , начальника четвертого відділу Управління менеджменту активів центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, від роботи на період проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України під час воєнного стану, на особливий період, зі збереженням місця роботи, займаної посади та середньої заробітної плати з 11 травня 2022 року. Наказано управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснювати відповідні розрахунки та виплати.
Наказом АРМА від 19.07.2022 №207/9-03-ос “Про внесення змін до деяких наказів АРМА щодо увільнених працівників центрального апарату АРМА”, відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин”, пункту 8 частини другої статті 7 Закону України “Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”, внесено зміни у пункті 1 наказу АРМА від 23.05.2022 №99/9-03-ос “Про увільнення від роботи ОСОБА_2 ”, якими слова “та середньої заробітної плати” виключено (пункт 16 Наказу).
Вважаючи протиправним наказ АРМА від 19.07.2022 №207/9-03-ос “Про внесення змін до деяких наказів АРМА щодо увільнених працівників центрального апарату АРМА”, яким позбавлено права на отримання середнього заробітку, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в частині позбавлення середнього заробітку ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України. Визнано протиправним та скасовано пункт 16 наказу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 19.07.2022 №207/9-03-ос “Про внесення змін до деяких наказів АРМА щодо увільнених працівників центрального апарату АРМА”, яким виключено слова “та середньої заробітної плати” у пункті 1 наказу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 23.05.2022 року №99/9-03-ос “Про увільнення від роботи ОСОБА_2 ”. Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19.07.2022 по 16.12.2022 у сумі 249 617, 63 грн, з якої відрахувати обов`язкові податки та збори.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 48 091, 47 грн, з якої відрахувати обов`язкові податки та збори. В решті позовних вимог було відмовлено.
Як вбачається судом з відповіді АРМА на адвокатський запит представника позивача, ОСОБА_1 , з грудня 2022 року середній заробіток не нараховувався, що також не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивачка звернулась до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення з цією позовною заявою, суд зазначає наступне.
Так, на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2024 представником позивача було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому позивач вказує, що розраховувала на ухвалення рішення суду у справі № 320/11927/22 в частині стягнення середнього заробітку по день ухвалення рішення у справі, про що судом у вказаному рішенні було відмовлено. Також позивач зазначає, що з 27.11.2023 по 01.12.2023, 10.01.2024 по 19.01.2024, 20.01.2024 по 26.01.2024 перебувала на лікарняному. При цьому, звертає увагу, що тимчасова непрацездатність у період з 10.01.2024 по 26.01.2024 була пов`язана з травмою скронево-виличної ділянки голови. Таким чином, позивачка росить визнати поважними причини пропуску строку звернення з цією позовною заявою до суду.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Водночас ч. 1, 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
При цьому, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.
Розглянувши вказане клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, зважаючи на те, що позов у даній справі спрямовано на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним в передбачений законом строк винагороди за роботу, повторне звернення позивачки до суду з указаного питання, позивачкою було пропущено незначний строк та враховуючи надані позивачем підтвердження поважності причин пропуску такого строку, суд вважає за можливе його поновити, таким чином задовольнивши клопотання позивачки.
При цьому, суд критично ставиться до доводів позивачки про те, що вона не отримувала письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні, оскільки вказана обставина спростовується наявним у матеріалах справи письмовим повідомленням від 28.09.2023 на якому стоїть підпис позивачки про отримання 28.09.2023.
Крім того, твердження відповідача про те, що на момент ухвалення рішення у справі № 320/11927/22 не було належних доказів того, що станом на 20.11.2023 контракт позивачки у добровольчому формуванні не був припиненим не приймаються судом до уваги, оскільки такі обставини не стосуються періоду спірних правовідносин та не підлягають встановленню судом у цій справі.
Також суд не приймає доводи відповідача щодо перебування позивачки на лікарняному та наявності у неї представника, як на підставу неповажності пропуску строку, оскільки звернення з позовом до суду через представника не спростовує можливої необхідності з`ясування та узгодження адвокатом із позивачем певних обставин позовної заяви чи правової позиції в той час, коли позивачка могла перебувати на лікарняному. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків встановлені статтею 119 КЗпП України. 
Згідно з редакцією частин першої, третьої статті 119 КЗпП України, чинній на день укладання позивача контракту добровольця територіальної громади від 11.05.2022 та прийняття наказу АРМА від 23.05.2022 №99/9-03-ос, передбачалося, що:
«На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».».
Отже, гарантії для працівників визначені у частинах першій та третій статті 119 КЗпП є різними, оскільки частиною першою гарантовано право працівника на збереження місця роботи і середнього заробітку на час виконання державних або громадських обов`язків, не пов`язаних із проходженням працівником військової служби, проте як частиною третьою цієї статті передбачені працівникам гарантії під час проходження військової служби.
В свою чергу, 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі також - Закон № 2352-ІХ), яким у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
Тобто, положення щодо відсутності збереження середнього заробітку стосується суб`єктів, визначених частиною третьою статті 119 КЗпП України, а саме, які проходять військову службу.
Суд звертає увагу що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 320/11927/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року, було встановлено, що добровольче формування територіальної громади є воєнізованим підрозділом, а не військовим формуванням. Здійснення діяльності добровольчих формувань під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, а також перехід їх за певних умов в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України не свідчить про перебування членів добровольчих формувань у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Вказана правова позиція також була викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 160/1543/21.
Таким чином, Київським окружним адміністративним судом у рішенні від 20 листопада 2023 року по справі № 320/11927/22, яке набрало законної сили 30.12.2024, було визнано протиправним та скасовано пункт 16 наказу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 19.07.2022 №207/9-03-ос “Про внесення змін до деяких наказів АРМА щодо увільнених працівників центрального апарату АРМА”, яким виключено слова “та середньої заробітної плати” у пункті 1 наказу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 23.05.2022 №99/9-03-ос “Про увільнення від роботи ОСОБА_2 ” та встановлено право позивачки на отримання середнього заробітку за період перебування у трудових відносинах з АРМА та будучи добровольцем територіальної оборони добровольчого формування міста Києва.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У зв`язку з чим доводи представника відповідача щодо застосування до позивачки вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.
Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі – Порядок №100).
Згідно з підпунктом в пункту 1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час.
Відповідно до абзаців 4, 5, 7 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
За змістом абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як було встановлено Київським окружним адміністративним судом у рішенні від 20 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року, оскаржуваний наказ, яким позивачу припинено нарахування середнього заробітку, реалізовано 19.07.2022.
Нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 у період з 17.12.2022 по 28.09.2023 не проводилось, що підтверджується листом АРМА від 18.01.2024 та не заперечується відповідачем.
Відповідно до довідки АРМА про нараховану заробітну плату позивача за останні місяці (повні) для розрахунку середньоденної заробітної плати за березень – квітень 2022 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 2290, 07 грн.
Кількість робочих днів у період з 17.12.2022 по 28.09.2023 складає 204 робочих дні.
Отже, сума середнього заробітку позивачки за час вимушеного прогулу становить 467174,28 грн (2290, 07 грн. х 204).
При цьому, суд не приймає до уваги довідку АРМА № 64 від 24.05.2024, оскільки фактичними останніми робочими місяцями перед увільненням позивачки були березень-квітень 2022 року, які містили усі складові заробітної плати позивачки на яку вона мала право по день звільнення, однак таке право було порушено відповідачем. Крім того, суд звертає увагу, що розмір середньоденної заробітної плати позивача вже було встановлено рішенням суду у справі № 320/11927/22, яке набрало законної сили.
Щодо доводів відповідача про відсутність у адвоката Лисенко Г. О. повноважень на підписання і подачу позовної заяви, суд зазначає наступне.
Питання щодо звернення до суду з позовною заявою у цій справі було вирішено судом при відкритті провадження. Повноваження представника підтверджуються ордером адвоката. Надання договору про правову допомогу не є обов`язковим. Крім того відповідно до копії договору про надання правової допомоги №1/01/12/22, наданої відповідачем, предметом такого договору є надання правової допомоги клієнту, яка полягає у наданні консультацій та представлення інтересів в суді щодо оскарження наказу про припинення нарахування середнього заробітку відповідно до ст. 119 КЗпП України, та з інших питань, з якими звертається клієнт. Тобто, предмет договору позивачки з адвокатським об`єднанням «Адвокатська сім`я Лисенко» не є вичерпним (одноразовим). Доказів зворотного відповідачем не було надано, а тому доводи відповідача про відсутність у адвоката Лисенко Г.О. повноважень на представництво інтересів позивачки у цій справі є необґрунтованими. 
Відповідно до норм Закону України “Про судовий збір” позивач звільнена від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.
Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду - задовольнити. Поновити ОСОБА_1 строк звернення з цією позовною заявою до суду.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про стягнення ненарахованої та невиплаченої суми середнього заробітку - задовольнити.
Стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 41037901) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_2 ) середній заробіток згідно ч. 1 ст. 119 КЗпП України за період з 17.12.2022 по 28.09.2023 у розмірі 467 174,28 грн.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.