Справа № 750/4135/26
Провадження № 2-о/750/128/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар судових засідань – Суконнова В.М., 
за участі заявника ОСОБА_1 , 
представника заявника адвоката Жабинця П.Н., 
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа – ОСОБА_2 , 

встановив:

До Деснянського районного суду м. Чернігова звернулася ОСОБА_1 (далі - Заявник) із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, заборонивши йому перебування у місці спільного перебування в квартирі, наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування Заявника, заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її як постраждалу особу, переслідувати Заявника та в будь який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори із Заявником або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування заяви Заявник зазначає, що разом з нею проживав до березня 2026 року її співмешканець ОСОБА_2 , який розпиває спиртні напої та веде себе аморально і агресивно, постійно вчиняє стосовно неї домашнє насильство, психологічний та фізичний тиск. ОСОБА_2 , проживаючи в квартирі із Заявником та маючи двох спільних дітей, ніде не працює і не надає кошти на утримання дітей, та оплату комунальних послуг квартири. Купує за отримані на дітей та вкрадені у Заявника кошти спиртні напої і розпиває їх у помешканні Заявника на очах у дітей, веде себе агресивно, вживає нецензурну лексику при дітях, навчаючи їх нецензурним словам. Вихованням дітей не займається.
Також, ОСОБА_2 неодноразово погрожував Заявнику розправою та вбивством. В квартирі ОСОБА_2 пошкоджені майже всі меблі. Разом з тим, він погрожував Заявнику спалити квартиру та розбити все що є в ній.
 ОСОБА_2 своїми діями постійно чинить відносно Заявника психологічне та фізичне насильство.
Зокрема, 22 березня 2026 року приблизно в 20 годин 30 хвилин Заявник прийшовши в будинок де мешкає, ОСОБА_2 , знаходячись в
нетверезому стані, зустрів її біля під?їзду і почав штовхати та бити. Пізніше, в квартирі він продовжив її бити, намагався задушити і погрожувати що вб?є. Як зазначає заявник, ОСОБА_2 бив її ногами по всіх частинах тіла, валяючи на підлогу. Це відбувалось з періодичними перервами приблизно до першої годин ночі 23.04.2026. Декілька разів він лягав спати, але хвилин через 10 піднімався і знову бив її та намагався задушити. Пізніше Заявнику вдалося звернутися за допомогою та близько першої години ночі приїхала поліція, відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 Кодексу про адміністративні правопорушення України та направлено до суду, де порушена адміністративна справа № 750/3620/26.
Крім цього, відносно ОСОБА_2 відкривалось кримінальне провадження № 12025275440000364 за домашнє насильство. ОСОБА_2 постійно застосовував до Заявника психологічний та фізичний тиск, однак вона не зверталася до поліції, оскільки боялася фізичної розправи.
Ухвалою суду від 07.04.2026 заяву про видачу обмежувального припису прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 11 годину 30 хвилин 09 квітня 2026 року.
У судовому засіданні Заявник та її представник надали пояснення, аналогічні змісту Заяви. Крім того, пояснили, що з 23.03.2026 Заявник та Заінтересована особа проживають окремо. До цього разом проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить батькові Заявника, де переважно і вчинялися акти насильства стосовно Заявника. 
Відповідач у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, вказавши на недостовірність наведених у ній фактів. Разом з тим, визнав, що між ним і цивільною дружиною ОСОБА_1 виникали сварки, у ході яких ОСОБА_2 міг спричиняти їй тілесні ушкодження. Також мали місце випадки вживання ним нецензурної лексики у присутності спільних дітей. Також підтвердив складення відносно нього тимчасового попереджувального припису за насильство у сім`ї працівником поліції, а також притягнення до адміністративної відповідальності за це правопорушення Деснянським районним судом м. Чернігова. 
Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається із матеріалів справи, стосовно ОСОБА_2 21.01.2026 працівниками поліції складався тимчасовий заборонний припис у зв`язку з вчиненням домашнього насильства стосовно Заявника (а.с. 8).
Згідно з постановою судді Деснянського районного суду від 06.04.2026 справа № 750/3620/26 (а.с. 20-21) 21.03.2026 ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, потерпілою є Заявник. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за накладенням штрафу. За змістом постанови ОСОБА_2 визнав факт вчинення адміністративного правопорушення.
 Постановою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2024 у справі № 750/4531/24 до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області для вирішення питання про внесення відомостей до ЄРДР передано матеріали справи про адміністративне правопорушення за фактом насильства в сім`ї, вчиненого ОСОБА_2 стосовно батька Заявника – ОСОБА_4 (а.с. 18,19).
Факт висловлення погроз, у тому числі убивства Заявника зі сторони ОСОБА_2 , підтверджується скрін-шотом повідомлення (а.с. 4), а нанесення Заявнику тілесних ушкоджень з наданих нею фотознімків, які суд вважає допустимими та належними доказами (а.с. 4-7).
У ході дослідження у суді, зроблених у різний час, фотознімків тілесних ушкоджень на тілі та обличчі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виключив їхнє походження унаслідок застосування ним фізичної сили до цивільної дружини.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.
Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.
Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.
Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц).
За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.
У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Ориz V. Тиrkеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.
Заявник, звернувшись до суду, мала на меті вжиття заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки її та спільних дітей, які проживають разом із нею та були свідками як застосування ОСОБА_2 психологічного насильства, зокрема ненормативної лексики на адресу ОСОБА_1 , так і вчинення стосовно неї фізичного насильства.
Дослідивши матеріали заяви, суд вважає доведеним факт, що заінтересована особа ОСОБА_2 вчиняє домашнє, психологічне, фізичне насильство відносно Заявника, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту з метою превентивного уникнення можливості настання тяжких наслідків до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.
З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, Верховного суду, суд вважає, що адміністративне покарання ОСОБА_2 та застосування до нього термінового заборонного припису не надали очікуваного результату, про що свідчить відсутність каяття кривдника та не визнання неправомірності своєї поведінки у суді, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав Заявника.
Водночас, суд вважає, що тимчасове обмеження прав ОСОБА_2 з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у даному випадку є легітимним заходом втручання у права та свободи особи, здійсненим, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, та є пропорційним, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою ОСОБА_2 , що узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19.
Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, суд дійшов висновку про те, що наведені Заявником у заяві заходи будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.
При визначенні строку обмежувального припису суд враховує обставини, які стали підставою для видачі обмежувального припису, кількість та вагомість встановлених та доведених ризиків, вірогідність їх продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.
Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) Заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника.
Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
На підставі наведеного та керуючись ст. 259 -261, 268, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
- заборонити перебувати в місці спільного перебування в квартирі АДРЕСА_2 ;
- заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;
- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 як постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
- заборонити вести листування, телефонні переговори з особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.
Про видачу обмежувального припису повідомити Чернігівське районне управління поліції ГУНП у Чернігівській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення проголошено 10.04.2026.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Cуддя