П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/9468/25
Провадження № 22-ц/4815/98/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Курило Наталія Валентинівна, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про розірвання правочину укладеного на підставі публічного договору, стягнення сплачених коштів,

в с т а н о в и в :
12 травня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про розірвання правочину укладеного на підставі публічного договору, стягнення сплачених коштів, в якому просить:
розірвати правочин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений на підставі публічного договору (договору публічної оферти) про надання послуг із вивчення іноземної мови;
стягнути з ФОП ОСОБА_1 кошти в розмірі 8030,00 грн., сплачені за авторський курс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " онлайн-академії "Study Room ОСОБА_3 ".

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2025 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Курило Наталія Валентинівна, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та надав неналежну оцінку доказам, оскільки фактично врахував лише окремі фрагменти листування сторін, надані позивачем, та не дослідив повний зміст переписки, поданий відповідачем. За твердженням апелянта, із наданого листування вбачається, що до оплати курсу позивача було попереджено про те, що запропонований курс не призначений для підготовки до вступних іспитів, однак позивач, усвідомлюючи це, погодилася на придбання курсу.
Також апелянт зазначає, що суд не врахував обставини проходження позивачем попереднього тестування для визначення рівня володіння англійською мовою, за результатами якого їй було рекомендовано навчання на початковому рівні, з чим позивач погодилася. На думку апелянта, саме цей рівень навчання і був реалізований у межах придбаного курсу, тому висновок суду про невідповідність курсу очікуванням позивача є безпідставним.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що позивач не скористалася послугами відповідача. Як зазначає апелянт, позивач отримала доступ до навчальної платформи, була долучена до навчальної групи, переглядала відеоуроки, проходила тести та фактично розпочала навчання, що підтверджується даними з платформи. Отже, позивач почала споживати надані послуги, а тому вимога про повернення коштів після початку користування ними є необґрунтованою.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не врахував положення Закону України "Про цифровий контент та цифрові послуги", які регулюють правовідносини щодо надання цифрового контенту та мають пріоритет перед положеннями Закону України "Про захист прав споживачів". На думку апелянта, наданий позивачеві навчальний курс є цифровим контентом, а тому питання щодо відмови від договору та повернення коштів повинні вирішуватися з урахуванням спеціального регулювання цього Закону.
Крім того, апелянт зазначає, що суд неправильно витлумачив положення Закону України "Про захист прав споживачів" щодо права споживача на розірвання договору, оскільки не врахував встановлені цим законом обмеження, зокрема у випадку, коли надання послуг вже розпочато за згодою споживача. На переконання апелянта, за відсутності доказів неналежної якості наданих послуг або їх невідповідності умовам договору підстав для розірвання договору та повернення коштів не було.
Також апелянт вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не навів мотивів відхилення доказів, поданих відповідачем, не здійснив повної оцінки доводів сторін та фактично не застосував норми права, на які посилався відповідач.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує її доводи, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між сторонами по справі - ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено публічний договір (договір публічної оферти) - (надалі до по тексту - публічний договір) про надання послуг із вивчення іноземної мови, за яким відповідач надаватиме позивачу послуги із вивчення іноземною мови (згідно авторського курсу у тарифі "СТАНДАРТ" тривалістю 14 тижнів 45 занять. Вартість надання послуг визначена у розмірі 8030,00 грн.).
Відповідно до вступної частини публічного договору, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє на підставі запису в ЄДРЮОФОП: 2010350000000752308 (виконавець) з однієї сторони, пропонує укласти цей договір із зацікавленою особою (споживач), далі разом по тексту - сторони, а кожна окремо - сторона, на надання комплексу послуг, пов`язаних з вивченням іноземної мови, у межах розроблених виконавцем пакетів послуг з використання цифрового контенту (послуги), а споживач - прийняти і оплатити послуги на умовах, визначених в цій оферті.
Інформація щодо переліку послуг, їх вартості, розміщена на Веб-сайті виконавця та Instagram:lavreniuk_alla i studyroom_academy і є невід`ємною частиною цього договору. Виконавець надає онлайн послуги із вивчення англійської мови за авторською методикою, що передбачає структурований, систематизований підхід в залежності від рівня володіння мовою, а також послуги з використання цифрового контенту.
Відповідно до п.2.4. публічного договору послуги надаються українською мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної.
Пунктами 2.5. - 2.6. публічного договору передбачено умови та форми надання послуг, а пунктами 3.1. - 3.6. порядок укладення договору.
Відповідно до розділу 4 публічного договору обумовлено характеристику наданих послуг.
Згідно п.5.1. публічного договору, виконавець зобов`язується: надавати споживачеві придатні до використання послуги в обсязі, згідно обраного споживачем пакету;своєчасно, згідно з розкладом та програмою проводити заняття із споживачем; п.5.2. визначено права виконавця.
Відповідно до п.5.3. публічного договору споживач та/або учень зобов`язується: до укладення договору ознайомитися зі змістом та умовами договору, вартістю послуг розміщеними на веб-сайті виконавця; у повному обсязі й у терміни, визначені договором, вносити плату за послуги що надаються; п.5.4. визначено права споживача та/або учня.
Згідно п.6.1. публічного договору, вартість послуг визначається та застосовується відповідно до обраного споживачем пакету послуг, яка вказується на Веб-сайті та (або) соцмережах чи рекламних матеріалах.
Відповідно до п.6.5. публічного договору датою оплати послуг споживачем вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця.
Згідно п.6.9. публічного договору повернення сплачених коштів здійснюється на вимогу споживача впродовж 1 тижня з моменту оплати пакету послуг, але не пізніше, ніж за 1 тиждень до старту потоку. Вимога споживача про повернення коштів оформлюється письмовою заявою, із зазначенням причини відмови та направленням підписаного / відсканованого примірника заяви на електронну адресу: stroom.eng@gmail.com впродовж 1 тижня з моменту оплати пакету послуг, але не пізніше, ніж за 1 тиждень до старту потоку. Повернення коштів буде здійснено протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня поданого та зареєстрованого звернення споживача.
Відповідно до п.6.10 публічного договору повернення коштів, передбачених умовами договору, відбувається лише за умови наявності підписаної/від сканованої письмової заяви, документального підтвердження настання причин відмови, оригіналу квитанції про сплату послуг, паспорту та РНОКПП споживача. В усіх інших випадках сплачені кошти споживачу не повертаються.
Згідно п.7.1. публічного договору, договір набуває чинності з моменту опублікування на веб-сайті виконавця, вступає в силу з моменту прийняття споживачем пропозиції укласти договір.
Відповідно до п.7.5. публічного договору цей договір може бути розірваний достроково за ініціативою споживача з дотриманням умов, вказаних в підпунктах 6.9. та 6.10 цього договору.
Згідно п.7.6. публічного договору, він може бути розірваний споживачем в односторонньому порядку у разі невідповідності отриманого в межах договору контенту, визначеним в договорі та додатку №1 до нього, характеристикам.
Відповідно д п.9.1. публічного договору, кожна із сторін несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, передбачену договором та чинним законодавством України.
Згідно п.11.1 публічного договору, цей договір є договором публічної оферти в розумінні ст.633 та 641 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п.11.2. публічного договору цей договір публічно доводиться до відома усіх споживачів, шляхом його розміщення (оприлюднення) на Веб-сайті виконавця.

Позивачка звернулась до контактної особи відповідача з питанням про вивчення англійської мови для підготовки до вступного іспиту з англійської мови на магістратуру у липні місяці; менеджер запропонувала пройти навчання на авторському курсі ОСОБА_3 у тарифі Стандарт, зокрема тривалість курсу, кількість занять, вартість їх проведення.
Оплата на послугу із вивчення іноземної мови позивачкою було внесена 02 квітня 2025 року у розмірі 8030,0 грн., що підтверджується скріншотом оплати.
Відомостями з онлайн платформи KWIGA підтверджується, що ОСОБА_2 отримала доступ до продукту з 09 квітня 2025 року по 09 жовтня 2025 року (14 тижнів навчання).
Того ж дня позивач повідомила контактну особу відповідача про невідповідність запропонованих до вивчення знань її очікуванням та заявила вимогу про повернення коштів, що підтверджується відеозаписом діалогів у месенджері.
11 квітня 2025 року ОСОБА_2 подала письмову претензію про повернення коштів.
Однак, в подальшому в процесі спілкування, між нею та адміністрацією школи не було вирішено дане питання, а саме кошти у добровільному порядку їх повернуто не було, що слугувало зверненню до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За змістом статті 906 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", укладення договору на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1, 13 цього Закону).
Частиною 4 ст.13 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення.
Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.
Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.
Згідно з ч. 12 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.
Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.
Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для його скасування не вбачається.
Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено публічний договір (договір публічної оферти) про надання послуг з вивчення іноземної мови, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався надати позивачу комплекс послуг з навчання англійської мови за відповідною навчальною програмою. 
Оплата вартості курсу у сумі 8030 грн здійснена позивачем після приєднання до умов зазначеної оферти, після чого відповідачем надано позивачу доступ до навчальної платформи.
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що після отримання доступу до навчальних матеріалів позивач у той же день звернулася до відповідача із вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів у зв`язку з невідповідністю змісту курсу заявленій меті навчання.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що спірні правовідносини підлягають регулюванню Законом України "Про цифровий контент та цифрові послуги", оскільки позивачу було надано доступ до навчальної онлайн-платформи з відповідними матеріалами.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами.
Зі змісту публічного договору вбачається, що його предметом є надання комплексу послуг з вивчення іноземної мови, які реалізуються шляхом проведення онлайн-занять, консультацій та навчальних сесій із використанням відповідних цифрових платформ та навчальних матеріалів. 
Отже, сам відповідач визначив характер правовідносин як надання освітніх послуг, тоді як використання цифрових платформ та матеріалів у цифровій формі є лише способом організації та надання таких послуг.
Водночас, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 1 Закону України "Про цифровий контент та цифрові послуги" дія цього Закону не поширюється на регулювання відносин щодо надання послуг, крім цифрових послуг, в яких електронна форма подання інформації використовується виконавцем виключно як засіб передачі результатів надання таких послуг та/або інших даних споживачу.
Наявність елементів цифрового контенту та використання інтернет платформ автоматично не змінює правового режиму для договору про надання освітньої послуги, оскільки відповідно до частини шостої ст. 1 Закону України "Про цифровий контент та цифрові послуги" у разі якщо договір між виконавцем і споживачем включає елементи постачання цифрового контенту та/або цифрової послуги та елементи надання інших послуг або товарів, дія цього Закону поширюється лише на положення договору, що стосуються цифрового контенту та/або цифрової послуги.
Отже, предметом укладеного між сторонами договору є надання освітніх послуг, тоді як використання електронних платформ та цифрових матеріалів є лише способом організації та надання таких послуг.
За таких обставин спірні правовідносини підлягають регулюванню нормами ЦК України та Закону України "Про захист прав споживачів".
За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено вище реальну можливість ознайомитись з переліком тем, уроків та завдань курсу позивач отримала після сплати та надання доступу до платформи KWIGA.
09 квітня 2025 року переглянуто урок "Організаційна інформація" (з 17:42:33 до 17:42:34); переглянуто модуль 0 "Знайомство" під час якого відбулось проходження квізу про структуру та процес навчання (з 17:59:21 до 18:10:58); розпочато перегляд уроку "Тиждень 1" та завершено перегляд медіа блоку (з 18:11:14 до 18:11:38).
Остання активність на платформі зафіксована 09 квітня 2025 року о 21:05.
З урахуванням тривалості перебування позивачки на платформі та переглянуті матеріали, які мають ознайомчий характер (організаційна інформація та вступний модуль курсу), такі дії свідчать лише про попереднє ознайомлення з навчальною платформою та структурою курсу і не дають підстав вважати, що позивачка прийняла запропоновану послугу навчання або фактично розпочала проходження курсу.
З долученого відеозапису діалогу у месенджері вбачається, що під час попереднього спілкування контактна особа відповідача спочатку повідомила позивачці, що проходження курсу допоможе скласти іспит. У подальшому зазначила, що не є фахівцями, які безпосередньо готують до складання іспитів, водночас вказавши, що здобуті під час навчання знання необхідні для їх проходження. Надалі на уточнююче запитання позивачки контактна особа відповідача знову підтвердила, що отримані під час курсу знання дозволяють складати іспити з англійської мови.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено повний зміст комунікації сторін, не спростовують зроблених судом висновків, оскільки навіть із наведених відповідачем фрагментів листування вбачається, що надані представником відповідача роз`яснення щодо можливостей курсу були непослідовними та могли сформувати у позивачки обґрунтоване уявлення про придатність курсу для підготовки до складання відповідного іспиту.
При цьому фактичний зміст навчального продукту та структура курсу стали доступними для позивачки лише після здійснення оплати та отримання доступу до платформи, що підтверджується матеріалами справи.
Водночас суд враховує, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів").
Крім того, як убачається з матеріалів справи, перше повідомлення позивачки про невдоволення запропонованим планом навчання зафіксовано у діалозі 09 квітня 2025 року о 16:45, тоді як зі скріншотів платформи KWIGA вбачається, що код авторизації для доступу до курсу було надіслано 09 квітня 2025 року о 17:41. Отже, на момент надання доступу до навчальної платформи відповідач уже був обізнаний із позицією позивачки щодо невідповідності курсу її очікуванням.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був позбавлений можливості призупинити або обмежити доступ позивачки до навчальної платформи та матеріалів курсу до врегулювання спірного питання.
При цьому надана відповідачем послуга є комплексною та передбачає не лише доступ до навчальних матеріалів для самостійного опрацювання, а й інші складові навчального процесу. За таких обставин сам по собі факт надання доступу до платформи або короткочасного перегляду окремих матеріалів не може свідчити про фактичне отримання позивачкою освітньої послуги.
З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про споживання позивачкою послуги та використання нею отриманих матеріалів.
Доводи апеляційної скарги про те, що умовами публічної оферти передбачено неповернення коштів після початку курсу, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Умови договору, які фактично позбавляють споживача можливості відмовитися від послуги або ставлять реалізацію такого права у залежність від надмірних та необґрунтованих вимог, суперечать принципам захисту прав споживачів та не можуть застосовуватися при вирішенні спору, що враховано судом першої інстанції.
Інші доводи відповідача зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та не спростовують правильних висновків суду по суті спору.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Курило Наталія Валентинівна залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Судді:          Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.