Номер провадження: 33/813/221/26
Номер справи місцевого суду: 496/6180/25 
Головуючий у 1-й інстанції Пендюра Л. О. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , адвоката Данильчука Сергія Григорійовича 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Данильчука Сергія Григорійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 
на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року
встановив:
Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2025 року о 10 год 48 хв. в 
с. Велика Балка по вул. Центральна водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Данильчук С.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
За доводами апеляційної скарги оскаржувана постанова прийнята ще 27 листопада 2025 року, тобто до проведення судового засідання 28 листопада 2025 року. Факт керування транспортним засобом не встановлено та не доведено жодними доками. Відеозаписи з місця події не можуть бути належними та достатніми доказами у справі, оскільки не відображають того, що саме ОСОБА_1 під час руху транспортним засобом був зупинений поліцейськими. Матеріали справи не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у розумінні визначення цього терміну, а тому зазначене не породжувало обов`язку проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. У справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували законність зупинки транспортного засобу. Поліцейські порушили порядок огляду водія на стан сп`яніння, оскільки не запропонували пройти такий огляд на місці знаходження транспортного засобу, а відразу запропонували пройти огляд в медичному закладі. 
 ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а лише хотів щоб його було проведено на місці зупинки з застосуванням спеціального технічного засобу – драгера. Як стало відомо, в поліцейських не було в наявності драгера, тому вони одразу і пропонували пройти медичний огляд в лікарні, а не на місці зупинки. Відсутність в поліцейських відповідних приладів для проведення огляду на визначення стану сп`яніння не є підставою для їх вимоги про проведення водієм огляду в медичному закладі. Під час складання протоколу, поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 суть його правопорушення, його права передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, не забезпечили реальне право на юридичну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням права на захист. На відеозаписі не зафіксовано, що додане до матеріалів справи направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції оголошувалося та вручалося водію, право на самостійне проходження відповідного огляду протягом двох годин йому не роз`яснювалось. Направлення, що міститься у матеріалах справи, за відсутності вказаних вище обставин, свідчить про формальний характер дій працівників поліції, головною метою яких було притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. В матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 , як водія, від керування автомобілем, як і відсутні відомості про передачу вказаного автомобіля іншій особі, як це передбачено ч. 7 ст. 266 КУпАП. Обов`язок поліцейських довести вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення не залежить від пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто, незалежно від того, чи особа визнає вину, уповноважений орган зобов`язаний довести та підтвердити належними, допустимими та достатніми доказами наявність підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки саме по собі визнання вини особою не означає, що в її діях є склад адміністративного правопорушення. Факт порушення ПДР не звільняє поліцейських, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, довести факт перебування особи у такому стані під час керування ним транспортним засобом. Відсутність письмових заперечень водія із результатами тестування на алкоголь не звільняє поліцейського від обов`язку довести вину водія у вчиненні адміністративного правопорушення «поза розумним сумнівом».
В апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови захисник отримав лише 15 грудня 2025 року.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності 
 ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності  ОСОБА_1 .
В судовому засіданні захисник Данильчук С.Г. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами апеляційної скарги.
Вислухавши захисника Данильчука С.Г. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 28 листопада 2025 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 29 листопада 2025 року і закінчився 08 грудня 2025 року. 
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Так, убачається, що 28 листопада 2025 року суддею проголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови, повний текст цього судового рішення надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 15 грудня 2025 року та цього ж дня копію судового рішення отримано стороною захисту, тому за таких обставин апеляційний суд вважає, що апелянту потрібно поновити строк на апеляційне оскарження. 
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).
Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд виходив із того, його вина у скоєнні інкримінованого правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, направленням водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння та відеозаписом, долученим до матеріалів справи. 
З такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №445249 від 06 вересня 2025 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «06 вересня 2025 року о 10:48 год в с. Велика Балка, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ» д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), який від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний персональний відеореєстратором №3, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР». 
Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , підписав, зазначивши, що згоден з протоколом.
Як убачається з відеозаписів, доданих правоохоронцями до матеріалів справи, в межах населеного пункту на зустріч службовому автомобілю поліцейських, рухався транспортний засіб, яким як згодом з`ясувалося керував ОСОБА_1 , який намагався втікти від поліцейських, однак згодом його наздогнали. Одразу після зупинки вказаного автомобіля, інші особи, окрім ОСОБА_1 , у салоні цього транспортного засобу були відсутні. Факт керування автомобілем до моменту його зупинки ОСОБА_1 не заперечував, ігнорування вимоги поліцейських зупинити автомобіль мотивував побоюванням бути доставленим до ТЦК та СП (10:51:13-10:51-30 – час вказаний на відеозаписі). Під час спілкування з водієм у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Факт вживання алкоголю ОСОБА_1 не заперечував, пояснивши, що пив напій «Рево» (10:54:08 – час вказаний на відеозаписі), у зв`язку з чим водієві висловлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. І хоча ОСОБА_1 спочатку зазначив, що не відмовляється проїхати до медичного закладу з метою проходження там огляду, однак згодом зазначив, що не бажає проходити огляд, як у закладі охорони здоров`я, так і на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер» (10:54:30-10:54:34 – час вказаний на відеозаписі). Також за допомогою засобів відеофіксації поліцейськими зафіксовано факт відсторонення водія від керування транспортним засобом та передачу його дружині ключів від автомобілю (10:56:58-10:57:40 – час вказаний на відеозаписі).
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу, з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у порядку, встановленому законом, поліцейськими підставно складено відносно 
ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аргументи захисника щодо відсутності у матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд оцінює критично та відхиляє, як такі, що спростовуються відеозаписами, наданими поліцейськими.
Стосовно посилань захисника про недопустимість та неналежність відеозапису, що міститься в матеріалах справи як доказу у справі, з підстав зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд зауважує про таке.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь - які фактичні дані». Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Посилання захисника про те, що відеозаписи не є допустимими доказами, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд оцінює критично, оскільки долучені до матеріалів справи відеозаписи за своїм обсягом та повнотою відповідають критерію достатності, та містять фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису правоохоронцями зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення у нього ознак алкогольного спяніння, висловлення на його адресу вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, фіксування обставин відмови водія від виконання обов`язку, передбаченого п. 2.5ПДР, ознайомлення його зі змістом складених матеріалів, що спростовує твердження захисника про недопустимість відеозаписів, як джерела доказу.
Фактичні дані, що містяться на DVD-диску, захисником не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.
Твердження захисника про те, що поліцейськими порушено порядок направлення водія на огляд, оскільки не запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру) є неприйнятними, оскільки спростовуються відеозаписом на якому зафіксована беззаперечна відмова водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у встановленому законом порядку водія не було направлено на проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було вручено письмове направлення на проходження огляду, чим порушено вимоги Інструкції, апеляційний суд відхиляє, оскільки як передбачено п. 6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. При цьому положення профільного законодавства не містять обов`язку поліцейського вручати цей документ (направлення) водієві у письмовій формі з метою проходження ним огляду, як про те твердить захисник.
Стосовно доводів апелянта про те, що поліцейськими не було відсторонено водія від керування вказаним автомобілем, апеляційний суд зауважує про таке.
Положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП передбачено можливість відсторонення особи від керування транспортним засобом у разі наявності підстав вважати, що така особа перебуває, зокрема у стані алкогольного сп`яніння.
Як убачається з відеозапису, правоохоронці відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, передавши ключі від автомобіля його дружині, попередивши останню про недопустимість керування ОСОБА_1 транспортним засобом упродовж дня. 
Ураховуючи, що ОСОБА_1 намагався втіки від правоохоронців, останні мали вагомі підстави для зупинки його транспортного засобу. Сама по собі не згода водія з причинами зупинки автомобіля, не звільняє від виконання обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР щодо проходження огляду на стан сп`яніння.
Посилання захисника на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені законом, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд враховує, що представництво інтересів ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду здійснював захисник Данильчук С.Г., отже ОСОБА_1 реалізував право користуватися юридичною допомогою адвокатів, отже, зазначене, не завадило йому реалізувати права, надані законом, у тому числі право на захист.
Твердження захисника про те, що постанова судді у цій справі була прийнята ще 27 листопада 2025 року, тобто до проведення судового засідання (28 листопада 2025 року) є безпідставними, оскільки спростовуються протоколом судового засідання від 28 листопада 2025 року яким зафіксовано, що судове рішення, прийняте у цій справі, проголошено в судовому засіданні саме 28 листопада 2025 року, у якому приймав участь захисник Данильчук С.Г. (а.с. 35-36).
Крім цього, з Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що вказану вище обставину (помилкове зазначення дати прийняття судового рішення – 27 листопада 2025 року) судом усунуто, шляхом виправлення описки у резолютивній частині постанови, та зазначено правильну дату її прийняття – 28 листопада 2025 року, що відповідає даті проведення судового засідання. 
Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Клопотання захисника Данильчука Сергія Григорійовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу Данильчука Сергія Григорійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя          Ю.П. Лозко