ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2512/26 Справа № 210/2278/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/2278/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідачі -  Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року, яке ухвалене суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерна товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - «Банк «Фінанси та Кредит»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотечного договору припиненим.
Позов мотивовано тим, що 01.07.2005 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (нова назва - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №570-пк-2005, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості повторності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 13000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 11 % річних.
01.07.2005 між ТОВ Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №570-пз-2005, відповідно до умов якого, передано нерухоме майно: двохкімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 534, м2 та житловою площею 30,2 м2, за адресою: АДРЕСА_1 . 
01.07.2005 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. у зв`язку з посвідченням вказаного договору іпотеки накладено заборону на відчуження квартири. 
Не зважаючи, що строк дії кредитного договору був узгоджений сторонами до 01.07.2020, позивачем вимоги кредитного договору виконані в повному обсязі достроково. Проте, банком не було повідомлено нотаріуса про виконання кредитних зобов`язань та припинення заборони на майно. 
06.03.2025 позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою про припинення та скасування обтяження/заборони відчуження нерухомого майна на квартиру, де у відповідь отримано лист, яким повідомлено, що згідно даних архівів облікових систем, які знаходяться у розпорядженні Фонду, наявна інформація про те, що ОСОБА_1 було укладено відповідний кредитний договір, заборгованість за яким погашено. Проте, вимоги щодо припинення заборони на квартиру, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виконані не були. 
Враховуючи викладене, просив суд: визнати такою, що припинена, іпотеку за іпотечним договором №570-пз-2005 від 01.07.2005, який був укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2480.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко І.М., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не надано належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, що стало наслідком прийняття рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що для вирішення питання про припинення іпотеки суди повинні встановити факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником. Зауважує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зобов`язання за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005, укладеним між ним та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», який було забезпечено 01.07.2005 договором іпотеки №570-пз-2005, виконано достроково у 2014 році, в повному обсязі, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами та не було спростовано відповідачами під час розгляду справи, у суді першої інстанції.
В матеріалах цивільної справи наявний адвокатський запит представника позивача вих. № 06-03 від 06.03.2025, який було скеровано на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та з якого слідує, що адвокатом витребовувалась інформація в інтересах клієнта - ОСОБА_1 , а саме: надати інформацію про те, чи виконані зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , який було забезпечено договором іпотеки №570-пз-2005 від 01.07.2005 (предметом іпотеки якого виступала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). У відповідь на адвокатський запит, листом №60-2826/25 від 27.03.2025, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив, що згідно даних архівів облікових систем, які знаходяться у розпорядженні Фонду, наявна інформація про те, що з особою, зазначеною в адвокатському запиті, тобто ОСОБА_1 було укладено відповідний кредитний договір, заборгованість за яким погашено. Також, повідомлено, що за даними обліку в ЄОІС, станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (18.09.2015), відсутня інформація щодо контрагента банку – особу, яка зазначена в адвокатському запиті, а також щодо угод та відкритих рахунків на його ім`я. При цьому, у відповіді на адвокатський запит зазначено, що дані про ОСОБА_1 та про кредитний договір не зазначено, з метою не розголошення інформації з обмеженим доступом, відповідно до статті 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Отже, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 виконав зобов`язання за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005, у повному обсязі.
При цьому, просить врахувати, що матеріали справи не містять доказів з боку відповідачів на спростування доводів позивача та його представника про повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кривенко І.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  01.07.2005 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (нова назва АТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №570-пк-2005, відповідно до умов якого, а саме, пункту 2.1 банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості повторності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 13000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних (а.с. 10-12).
Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору №570-пк-2005 від 01 липня 2005 року кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею – 30.2 кв.м. (а.с.10).
Пунктом 5.1 кредитного договору №570-пк-2005 від 01.07.2005 передбачено, що забезпечення виконання зобов`язань за цим договором є іпотека нерухомості - двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею – 30,2 кв.м. Позичальник зобов`язується укласти з банком договір застави (іпотеки) зазначеної нерухомості в термін до 05.07.2005 (а.с.11).
01.07.2005 між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С. та зареєстровано в реєстрі за №2471. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору, на умовах передбачених цим договором, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і зобов`язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі (а.с. 15).
Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу квартири сторонами узгоджено, що продаж квартири вчиняється між сторонами за 65715 (шістдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, що еквівалентно 13000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору (а.с.15).
01.07.2005 між ТОВ Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №570-пз-2005, відповідно до умов якого, а саме, пункту 1 іпотекодавець у відповідності до статті 4 Закону України «Про заставу» та Закону України «Про іпотеку», передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно: двохкімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 534, м2 та житловою площею 30,2 м2, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
Відповідно до пункту 2 договору іпотеки №570-пз-2005 зазначений предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних коштів, виданих громадянину України ОСОБА_1 , за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005 на суму 13000 доларів США строком до 01.07.2020, а також процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки згідно пункту 2.1 кредитного договору, а також пені, штрафних санкцій за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочую платежів за вищезазначеним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог (а.с.13). 
16.07.2014 між провідним економістом відділення №1 Криворізької філії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Шевцовим В.Ю. та ОСОБА_1 було підписано Акт прийому-передачі. Відповідно до змісту Акту прийому-передачі від 16.07.2014 провідний економіст відділення №1 Криворізької філії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Шевцов В.Ю. передав, а іпотекодавець ОСОБА_1 прийняв оригінали документів: договір купівлі-продажу квартири №2471 від 01.07.2005; заяву продавця нерухомості про повний розрахунок №2483 від 01.07.2005; витяг з Державного реєстру правочинів №1172265 від 01.07.2005; технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7656959 від 01.07.2005 (а.с.21).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 422068762 від 10.04.2024 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , триває діюча заборона: номер обтяження 2146848, яке зареєстровано 01.07.2005 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. на підставі договору іпотеки від 01.07.2005 (а.с.24, 24 зворот).
Відповідно листа № 60-2826/25 від 27.03.2025 Фонду гарантування вкладів фізичних наданого у відповідь на адвокатський запит: згідно даних архівів облікових систем, які знаходяться у розпорядженні Фонду, наявна інформація про те, що з особою зазначеною в адвокатському запиті, тобто ОСОБА_1 , було укладено відповідний кредитний договір, заборгованість за яким погашено (а.с.26).
Згідно листа-роз`яснення №171/02-31 від 10.04.2025 наданого приватним нотаріусом Криворізького районного територіального округу Перекопською І.С., на заяву про зняття заборони відчуження та іпотеку слідує, що у нотаріуса відсутні підстави для зняття заборони відчуження нерухомого майна, оскільки відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» підставами є: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; рішенням суду (а.с.27).
Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час розгляду справи у суді, назва відповідача є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», код ЄДРПОУ: 09807856 (а.с.4-5).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, тому договір іпотеки на спірне майно є чинним та правові підстави для припинення іпотеки відсутні. 
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.
Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо ж вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги й відповідно валюта виконання зобов`язання визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі і валюті.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч. 1 ст. 598 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, виконання якого забезпечено іпотекою, зокрема, на підставі належного виконання, або ж у разі припинення дії іпотечного договору.
У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».
Положення статей 42, 92 Конституції України гарантують громадянам України, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю і безпечністю усіх видів послуг та встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Дія положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (див. рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.
Згідно ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Отже, споживач вважається слабшою стороною у правовідносинах з кредитором, у зв`язку із чим саме на останнього покладається обов`язок забезпечення дотримання прав позичальника.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Матеріалами справи пітверджено, що 01.07.2005 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (нова назва АТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №570-пк-2005, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості повторності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 13000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних, на строк до 01 липня 2020 року (а.с. 10-12).
Пунктом 5.1 кредитного договору №570-пк-2005 від 01.07.2005 передбачено, що забезпечення виконання зобов`язань за цим договором є іпотека нерухомості двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею – 30,2 кв.м. Позичальник зобов`язується укласти з банком договір застави (іпотеки) зазначеної нерухомості в термін до 05.07.2005 (а.с.11).
01.07.2005 між ТОВ Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №570-пз-2005, відповідно до умов якого, а саме, пункту 1 іпотекодавець у відповідності до статті 4 Закону України «Про заставу» та Закону України «Про іпотеку», передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно: двохкімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 534, м2 та житловою площею 30,2 м2, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
Відповідно до пункту 2 договору іпотеки №570-пз-2005 зазначений предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних коштів, виданих громадянину України ОСОБА_1 , за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005 на суму 13000 доларів США строком до 01.07.2020, а також процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки згідно пункту 2.1 кредитного договору, а також пені, штрафних санкцій за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочуванням платежів за вищезазначеним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог (а.с.13). 
16.07.2014 між провідним економістом відділення №1 Криворізької філії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Шевцовим В.Ю. та ОСОБА_1 було підписано Акт прийому-передачі. Відповідно до змісту Акту прийому-передачі від 16.07.2014 провідний економіст відділення №1 Криворізької філії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Шевцов В.Ю. передав, а іпотекодавець ОСОБА_1 прийняв оригінали документів: договір купівлі-продажу квартири №2471 від 01.07.2005; заяву продавця нерухомості про повний розрахунок №2483 від 01.07.2005; витяг з Державного реєстру правочинів №1172265 від 01.07.2005; технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7656959 від 01.07.2005 (а.с.21).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 422068762 від 10.04.2024 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , триває діюча заборона: номер обтяження 2146848, яке зареєстровано 01.07.2005 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. на підставі договору іпотеки від 01.07.2005 (а.с.24, 24 зворот).
Згідно листа-роз`яснення №171/02-31 від 10.04.2025 наданого приватним нотаріусом Криворізького районного територіального округу Перекопською І.С., на заяву про зняття заборони відчуження та іпотеку слідує, що у нотаріуса відсутні підстави для зняття заборони відчуження нерухомого майна, оскільки відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» підставами є: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; рішенням суду (а.с.27).
Адвокат Кривенко І.М., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із адвокатським запитом № 06-03 від 06.03.2025, у якому просила: надати інформацію про те, чи виконані зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , за кредитним договором №570-пк-2005 від 01.07.2005, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , який було забезпечено договором іпотеки №570-пз-2005 від 01.07.2005 (предметом іпотеки якого виступала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). У відповідь на адвокатський запит, листом №60-2826/25 від 27.03.2025, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив, що згідно даних архівів облікових систем, які знаходяться у розпорядженні Фонду, наявна інформація про те, що з особою, зазначеною в адвокатському запиті, тобто ОСОБА_1 було укладено відповідний кредитний договір, заборгованість за яким погашено. Також, повідомлено, що за даними обліку в ЄОІС, станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (18.09.2015), відсутня інформація щодо контрагента банку – особу, яка зазначена в адвокатському запиті, а також щодо угод та відкритих рахунків на його ім`я. При цьому, у відповіді на адвокатський запит зазначено, що дані про ОСОБА_1 та про кредитний договір не зазначено, з метою не розголошення інформації з обмеженим доступом, відповідно до статті 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 25).
Відповідно листа № 60-2826/25 від 27.03.2025 Фонду гарантування вкладів фізичних наданого у відповідь на адвокатський запит: згідно даних архівів облікових систем, які знаходяться у розпорядженні Фонду, наявна інформація про те, що з особою зазначеною в адвокатському запиті, тобто ОСОБА_1 , було укладено відповідний кредитний договір, заборгованість за яким погашено (а.с.26).
Отже, матеріалами справи підтверджено, що умовами кредитного договору №570-пк-2005 від 01 липня 2005 року сторонами була досягнута домовленість щодо умов погашення заборгованості за кредитом та дані умови були виконані позивачем у встановлений строк, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором №570-пк-2005 від 01 липня 2005 року.
Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
Таким чином, після сплати боржником боргу у повному обсязі, кредитний договір з банком припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.
Схожівисновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/26402/20, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц.
Тому, з урахуванням похідного характеру угоди, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визнання іпотеки припиненою, й доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, – задовольнити.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерна товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотечного договору припиненим – задовольнити.
Визнати іпотеку за Іпотечним договором №570-пз-2005 від 01 липня 2005 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2480, припиненою.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий: 

Судді: