ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4775/24	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шарко Л.В. 
при секретарі судового засідання Ломакіній О. В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Керівника Смілянської окружної прокуратури, Черкаська обл., м. Сміла в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області, Черкаська обл., м. Канів 	
до 	Комунального підприємства "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства", Черкаська обл., м. Канів ,  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл", м. Харків  	
про 	стягнення 417443,14 грн. 	
за участю представників учасників справи:
прокурора -Хряка О.О.
позивача - не з`явився,
відповідача (КП "УВВКГ") - не з`явився,
відповідача (ТОВ "ЕК "Енолл") - не з`явився, 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Смілянської окружної прокуратури, прокурор, в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області, позивач, звернувся до Господарського суду Харківської області до Комунального підприємства "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства", відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл", відповідача, з позовом в якому просить суд:
- визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 07.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01;
- визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 28.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01;
- визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 22.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01;
- визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 14.01.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" на користь Канівської міської ради Черкаської області грошові кошти у розмірі 417443,14 грн.
Судові витрати у справі в сумі 14698,92 грн прокурор просить суд стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури.
Позовні вимоги мотивовані тим, що додаткові угоди до договору № 30/12/2020-01 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020, а саме: № 2 від 07.10.2021, № 3 від 28.10.2021, № 4 від 22.11.2021 та № 6 від 14.01.2022 укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 632 ЦК України, а також суперечать інтересам держави в частині недотримання вимог щодо максимальної економії та ефективності витрачання публічних коштів, виділених на закупівлю електричної енергії.
Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 10.04.2025 постановлено зупинити провадження у справі №922/4775/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
02.01.2026 до суду від заступника керівника Смілянської окружної прокуратури надійшло клопотання, в якому прокурор просить суд поновити провадження у справі № 922/4775/24, оскільки Великою Палатою Верховного Суду 21.11.2025 ухвалено рішення у справі № 920/19/24. За результатами розгляду справи № 920/19/24 Великою Палатою Верховного Суду не прийнято рішення про відступ від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо дотримання 10 % межі при збільшенні ціни за одиницю товару.
Ухвалою суду від 21.01.2026 постановлено провадження у справі №922/4775/24 поновити. Призначено справу до судового розгляду.
Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.
20.01.2025 до суду від відповідача КП "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог Смілянської окружної прокуратури відмовити повністю. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що Подальший продаж електроенергії за раніше погодженою у Договорі ціною неминуче призвело б до збитків Постачальника, оскільки електроенергія продавалася б споживачу за ціною, нижче економічно обґрунтованої ціни. Відповідно до умов договору постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови. Виходячи з цього, КП "Управління ВКГ" не мало беззаперечного права на отримання електричної енергії за ціною, визначеною на момент укладення договору і у разі непогодження споживачем з умовами щодо підвищення ціни за одиницю товару, договір мав бути розірваний достроково. В цьому випадку підприємство мало розпочати процедуру відкритих торгів з публікацією англійською мовою, яка б тривала до двох місяців. На період проведення тендеру КП "Управління ВКГ" маючи безперервний цикл споживання електроенергії мало б перейти на постачання електроенергії до постачальника "останньої надії". Ціна на електричну енергію, за якою здійснюється постачання електроенергії споживачам постачальником "останньої надії" є вищою за ціни звичайних електропостачальників. На думку відповідача, законодавцем не обмежено будь-якими строками (періодичністю) можливість внесення сторонами договору про закупівлю бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії, змін до такого договору в частині збільшення ціни за одиницю товару. При цьому, зберігається обмеження щодо можливості збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, за умови, що ця зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності умов, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у разі коливання ціни такого товару на ринку; якщо така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю).
Відповідач не погоджується, що підвищення ціни за додатковими угодами №2 від 07.10.2021, №3 від 28.10.2021, №4 від 22.11.2021 та №6 від 14.01.2022, суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України. На хибну думку позивача зміни ціни відбувалися після виконання договору. Але договір вважається виконаним в тому випадку, коли кожна зі сторін виконала свої зобов`язання в повному обсязі, а саме, постачальник поставив товарів, а споживач, у свою чергу, здійснив повну оплату за товар. У спірних правовідносинах відповідно до пп.2, 3 Додатку №2 Комерційної пропозиції споживач сплачує за фактично спожиту електричну енергію відповідно до рахунку постачальника протягом 20 (двадцять) банківських днів від дня отримання рахунку. Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію – до 5 числа місяця наступного за розрахунковим. Фактичні ж розрахунки за спожиту електричну енергію КП "Управління ВКГ" здійснювало із значною затримкою, маючи в той період заборгованість. Тому, на момент укладення кожної додаткової угоди із застосуванням положень ч.3 ст. 631 ЦКУ, жодна з них виконана не була. Поставка товару постачальником споживачу без його фактичної сплати останнім, не вважається виконаним договором.
На думку відповідача, твердження позивача про те, всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном) суперечить нормам чинного законодавства та спростовується наступним. Податок на прибуток підприємств комунальної власності є джерелом формування доходів загального фонду місцевих бюджетів (ст. 64 Бюджетного кодексу України). Якщо засновником комунального підприємства є міська рада, то податок на прибуток зараховується до відповідного міського бюджету. Відповідно до п.136.1 Податкового кодексу України базова (основна) ставка податку на прибуток підприємств становить 18 відсотків. Отже, виходячи з цього КП "Управління ВКГ" сплачує податок на прибуток за ставкою 18 відсотків, як і більшість інших підприємств різних форм власності. Решту прибутку використовує згідно інвестиційної програми, затвердженої власником для покращення основних засобів. Відповідно до п. 5.1.7. Статуту КП "Управління ВКГ" підприємство має право використовувати за рішенням власника прибуток, що залишається після виплат із нього обов`язкових платежів. КП "Управління ВКГ" є унітарним комунальним комерційним підприємством. Предметом діяльності підприємства є надання послуг з метою одержання прибутку. Підприємство не являється бюджетною установою. Правовідносини, що виникли з договору постачання електричної енергії споживачу між КП "Управління ВКГ" та ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" не зачіпали інтересів держави та територіальної громади. Фінансування витрат на закупівлю електричної енергії здійснювалося за рахунок коштів від господарської діяльності підприємства/власних коштів. З місцевого бюджету та інших бюджетів кошти на закупівлю не виділялися. Закупівля та укладення додаткових угод здійснювалася відповідно до чинного законодавства з дотриманням принципів ефективного та прозорого здійснення закупівлі, принципів ефективності та економії, раціонального та ефективного використання коштів підприємства.
Також відповідач зазначає, що якщо позивач здійснює моніторинг публічних закупівель на загальнодоступному порталі Уповноваженого органу з публічних закупівель, то про наявні порушення, на його думку, прав держави при укладенні додаткових угод він повинен був дізнатися під час їх укладення, а саме Додаткової угоди №2 10.07.2021, №3 28.10.2021, №4 22.11.2021, позивачем же подано позов, який сформовано у системі "Електронний суд" 30.12.2024, тобто з порушенням строку позовної давності.
30.01.2025 до суду від відповідача ТОВ "ЕК "Енол" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, та просить суд відмовити в його задоволенні. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що прокурором не дотримано встановлений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо звернення до органу, уповноваженого на захист майнових інтересів держави, яким у даній справі є комунальне підприємство "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" Канівської міської ради, та орган уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Канівська міська рада Черкаської області, з повідомленням про саме можливі виявлені порушення тендерного законодавства (а не встановлені порушення) та надання розумного строку для відреагування на стверджуване порушення інтересів держави. Однак, прокурором, не надавалися взагалі будь-які строки для відреагування Канівській міській раді Черкаської області та надання можливості самостійно звернутися з позовом за захистом своїх порушених прав.
Також відповідач вказує, що відповідно до листа № 51 від 01.03.2024 року директора КП "Управління ВКГ" (міститься серед додатків позовної заяви), згідно якого джерелом фінансування закупівлі є кошти від господарської діяльності підприємства. З місцевого бюджету кошти на закупівлю електричної енергії не виділялися.
Відповідач зазначає, що з 24.02.2022 у ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" на підставі наказу генерального директора ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" № _008/П_ від 24 лютого 2022 року запроваджено дистанційну роботу для працівників ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" до закінчення воєнного стану включно. 23 вересня 2022 року ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" набуло статусу "Дефолтний". Відповідач звертає увагу суду, що відповідно до положень пунктів 1.7.1, 1.7.2, 1.7.4 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №307, учасник ринку набуває статус "Дефолтний" саме у зв`язку з неможливістю виконати свої фінансові зобов`язання перед АР – ПрАТ "НЕК "Укренерго". З набуттям статусу "Дефолтний" учасник ринку (ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ") втрачає можливість здійснювати господарську діяльність з постачання електричної енергії. Так, відповідно до п. 1.7.5. Правил ринку на період існування статусу "Дефолтний" АР вживає до такого учасника ринку такі заходи: 1) надсилає учаснику ринку та Регулятору повідомлення про набуття учасником ринку статусу "Дефолтний". У повідомленні, що надсилається Регулятору, зазначаються найменування та код ЄДРПОУ учасника ринку, якому присвоєно статус "Дефолтний", згідно з відповідним реєстром учасників ринку та розмір його заборгованості перед ОСП; 2) публікує на офіційному вебсайті АР повідомлення про набуття учасником ринку статусу "Дефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу; 3) зупиняє майбутні та скасовує діючі реєстрації ДД щодо продажу електричної енергії учасникам ринку; 4) установлює нульовий обсяг продажу електричної енергії на РДН та ВДР для такого учасника ринку; 5) якщо учасник ринку також виступає в якості електропостачальника (або споживача), після набуття ним статусу "Дефолтний" постачання електричної енергії споживачам такого учасника ринку (або такому учаснику ринку) здійснюється постачальником "останньої надії" відповідно до Правил роздрібного ринку з 00:00 дня, наступного за днем набуття ним статусу "Дефолтний"; 6) якщо учасник ринку також виступає в якості електропостачальника, після набуття ним статусу "Дефолтний" кожного робочого дня о 10:30 направляє до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування учасника ринку або П.І.Б. (якщо учасником ринку є фізична особа або фізична особа - підприємець), ЄДРПОУ або РНОКПП (якщо учасником ринку є фізична особа або фізична особа-підприємець) та кінцевий розмір простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної енергії. Вчинення до учасника ринку будь-яких дій з боку АР відповідно до цього пункту не впливає та не змінює відповідальність такого учасника ринку відповідно до цих Правил, що означає, що учасник ринку із статусом "Дефолтний" несе відповідальність за сплату всіх сум (у тому числі податків), що необхідно сплатити відповідно до цих Правил. АР приймає рішення щодо позбавлення учасника ринку статусу "Дефолтний" після виконання учасником ринку всіх прострочених фінансових зобов`язань та за відсутності обставин, визначених підпунктами 2 та 3 пункту 1.7.4 цієї глави. Фактично відповідач визнаний банкрутом на ринку електричної енергії і на сьогоднішній день займається лише стягненням боргів із споживачів для погашення своєї заборгованості перед ПрАТ "НЕК "Укренерго".
12.02.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив ТОВ "ЕК "Енол", в якій прокурор вказує, що подальше збільшення ціни шляхом укладення додаткових угод № 2, 3, 4, 6 призвело до збільшення ціни за одиницю товару на 36,76% від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1, що суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та ст. 632 ЦК України. Оскільки споживання електричної енергії споживачем відбувається безперервно, тому підвищення ціни за додатковими угодами №2 від 07.10.2021, №3 від 28.10.2021, №4 від 22.11.2021 та №6 від 14.01.2022, які починали застосовуватися з першого числа відповідного місяця укладання цих угод, є таким, що суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України, адже зміна ціни відбувалася після виконання договору. Таким чином, у зв`язку з тим, що при укладанні додаткових №№ 2, 3 ,4, 6 до договору порушено положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зазначені додаткові угоди підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.
Щодо відсутності достатніх підстав для здійснення представництва прокурором інтересів Канівської міської ради Черкаської області в суді, прокурор зазначає, що Смілянською окружною прокуратурою, до звернення до суду з вказаним позовом, на адресу Канівської міської ради 21.02.2024 направлено листа за № 52/2-1142 вих 24 з повідомленням про виявлені порушення та з пропозицією вжиття органом місцевого самоврядування заходів на усунення виявлених прокурором порушень, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом, або ж вказати причини невжиття таких заходів. У зазначеному листі прокурором обґрунтовано, що оскільки засновником та власником майна КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" є територіальна громада м. Канева в особі Канівської міської ради, то органом, насамперед уповноваженим здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у зазначених правовідносинах, є Канівська міська рада. Листом від 26.02.2024 № 01-01-35/465, Канівська міська рада повідомила окружну прокуратуру про відсутність, на її думку, порушень при здійсненні даної закупівлі, тому наміри щодо вжиття заходів до усунення порушень шляхом ініціювання питання визнання додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії недійсними відсутні. Враховуючи, що виявлені порушення не усунені, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом, виникає законне право прокурора на звернення із даною позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність призводить до нераціонального та неефективного використання публічних коштів (коштів територіальної громади). Вищевказане є підставою для представництва таких інтересів у суді прокурором.
Прокурор вказує, що власних коштів для комунальних підприємств не існує, всі витрати та прибутки комунальних підприємств впливають на майновий стан територіальної громади (Власника), та в територіальної громади наявне беззаперечне право та інтерес у тому, щоб розпорядження такими коштами здійснювалося належним чином, а також має бути наявна реальна та ефективна можливість контролю за тим, щоб використання таких коштів (зокрема, здійснення закупівель) відбувалося ефективно, прозоро та раціонально, з дотриманням вимог законодавства. Певна закупівля здійснюється за рахунок коштів комунального підприємства, отриманих від господарської діяльності, то воно може розпоряджатися ними будь-яким чином, без врахування інтересів власника (територіальної громади). Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Тобто, навіть самим фактом включення комунальних та державних підприємств до замовників, та необхідністю здійснення ними закупівель в визначеному порядку законодавець визначив, що їх кошти не є приватними, або такими, якими підприємство може розпоряджатися на власний розсуд.
Також прокурор зазначає, що набуття статусу "Дефолтний" для електропостачальника означає припинення його участі на ринку електроенергії та неможливості подальшого постачання електроенергії цим підприємством. Зазначений статус не впливає на наслідки виконання зобов`язань за договором, укладеним відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" відшкодування коштів за безпідставно набуте майно задовго до набуття такого статусу.
12.02.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства", яка аналогічна за змістом з відповіддю на відзив ТОВ "ЕК "Енол". 
Щодо застосування строків позовної давності, прокурор вказує, що строки позовної давності, як загальної, так і спеціальної, визначені Цивільним кодексом України, у період дії в Україні воєнного стану не сплинули, а були зупинені на строк дії відповідного режиму. Доводи відповідача про те, що прокурором пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи п.п. 12,19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, якими законодавець продовжив позовну давність на строк дії карантину, та воєнного стану, прокурор з цим позовом звернувся у межах позовної давності.
23.01.2026 до суду від прокурора надійшли додаткові пояснення у справі, в яких прокурор зазначає, що зі змісту рішення КСУ вбачається, що ним не нівельовано конституційну функцію, якою наділені органи прокуратури України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, однак визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами в тім, що вони не наводять вичерпного переліку виключних випадків за наявності, яких органи прокуратури можуть здійснювати представництво інтересів держави в суді, що призводить до правової невизначеності. Окремі приписи абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності. 
З відповідей позивача вбачалося, що уповноважений орган місцевого самоврядування обізнаний про стверджуване прокурором порушення інтересів держави та незважаючи на явні порушення законодавства про публічні закупівлі жодних заходів для захисту порушених економічних інтересів територіальної громади протягом тривалого часу не вжив та не планував вживати. З огляду на вищезазначене, враховуючи, що з місцевого бюджету вибула значна сума коштів, а орган уповноважений на захист інтересів держави не вжив будь-яких заходів спрямованих на визнання недійсними спірних додаткових угод та повернення надмірно сплачених коштів, інтереси держави протягом більш як 3 років залишалися незахищеними, що є виключним випадком та наділяє прокурора здійснити їх захист у межах повноважень, наданих п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Навіть після ініціювання прокурором судового процесу Канівська міська рада, як уповноважений на захист інтересів держави орган, не зайняв активної позиції, що свідчить про подальшу його бездіяльність та необхідність у даному випадку захисту інтересів держави прокурором як єдино можливим способом захисту порушених державних інтересів. 
Крім цього, прокурор вказує, що Верховний Суд у справі № 920/19/24 від 21.11.2025 виснував, що під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладанні договору за результатами процедури закупівлі. Застосована законодавцем при формулюванні норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10%. Подальші зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосувалися лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Ці зміни не скасували вимоги щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. Зважаючи на це Суд у справі № 920/19/24 дійшов висновку, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
05.02.2026 у судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити повністю.
Представники позивача та відповідача КП "УВВКГ" в судове засідання не з`явилися, до суду подали клопотання про розгляд справи без участі своїх представників.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказане клопотання задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника позивача та відповідача судом не визнавалась.
Відповідач ТОВ "ЕК "Енол" правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 121 ГПК України. 
Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення прокурора, суд встановив наступне.
У позові прокурор вказує, що в ході моніторингу публічної закупівлі UA-2020-10-29-003569-b встановлено, що КП "Управління ВКГ" оприлюднено відомості про проведення відкритих торгів із закупівлі електричної енергії на суму 7326648,74 грн. Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися: ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ", ТОВ "Черкасиенергозбут", ТОВ "Енергозбут-Транс", ТОВ "АС", ТОВ "Енергоінвестпроект", ТОВ "ОППОЗИТ".
За результатом проведення відкритих торгів переможцем вказаного аукціону визначено ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" з остаточною пропозицією 5637276,05 грн, тобто, з ціновою пропозицією – 1,740276 грн за 1 кВт*год.
В подальшому, за результатами проведення закупівлі між КП "Управління ВКГ" та ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" 30.12.2020 укладено договір №30/12/2020-01 про постачання електричної енергії споживачу.
Предметом договору є електрична енергія (021:2015:09310000-5 - Електрична енергія) з річним обсягом постачання 3239300 кВт*год. Загальна сума договору визначена у розмірі 5637276,05 грн з ПДВ.
Відповідно до п. 5.2. договору №30/12/2020-01, визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в Комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.
Відповідно до додатку 2 "Комерційна пропозиція" визначено ціну (тариф) електричної енергії. Так, вартість електричної енергії визначається шляхом множення обсягу поставленої споживачу електричної енергії за розрахунковий період на ціну за 1 кВт*год. Ціна за 1 кВт*год складає 1,740276 грн з ПДВ.
Дана ціна включає в себе складові витрати: закупівля електроенергії на ринку, тариф на послуги з передачі, вартість послуг постачальника пов`язаних з постачанням електричної енергії та ПДВ, яке нараховується відповідно до податкового законодавства України та враховують у склад ціни.
Згідно п. 14.1 договору №30/12/2020-01, договір набирає чинності з дати підписання сторонами і укладається на строк до 31.12.2021.
Відповідно до п. 14.4 договору істотні умови цього договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
14.5.1 Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
14.5.2 Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. (Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії).
Зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії) допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні ОЕС України, а саме документи про факт та динаміку зміни ціни товару на ринку електричної енергії станом на поточний період (перші 10 днів поточного місяця) порівняно з періодом (перші 10 днів місяця) укладення договору (місяця підписання останньої Додаткової угоди до договору про зміну ціни одиниці товару) через коливання ціни на електричну енергію на ринку.
Документальним підтвердженням факту коливання ціни електричної енергії на ринку або визначеному сегменті ринку може бути довідка, видана уповноваженою організацією, зокрема, але не виключно, ДП "Держзовнішінформ", Торговопромисловою палатою, тощо. Висновки щодо коливання ціни повинні бути оприлюднені на веб-сайті ДП "Оператор ринку".
В подальшому, сторонами укладено ряд додаткових угод, відповідно до яких узгоджено наступне:
- в додатковій угоді № 1 від 07.09.2021 сторони, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дійшли згоди з 01 серпня 2021 року внести зміни в частині фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 січня - 31 липня 2021, який становить 1164140 кВт*год, прогнозованого обсягу електричної енергії за період з 01 серпня – 31 грудня 2021 року, який становить 1886680 кВт*год та загальної вартості договору, яка становить 5637274,88 грн. Крім того, внесені зміни в п.1 Додатку 2 "Комерційна пропозиція" в частині визначення ціни (тарифу) електричної енергії за 1 кВт*год з 01 серпня - 31 грудня 2021 року в сумі 1,9141295724 грн, тобто збільшено ціну електроенергії за договором на 9,99%;
- в додатковій угоді № 2 від 07.10.2021 сторони, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дійшли згоди з 01 вересня 2021 року внести зміни в частині фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 січня - 31 липня 2021, який становить 1164140 кВт*год, фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 серпня - 31 серпня 2021, який становить 151075 кВт*год, прогнозованого обсягу електричної енергії за період з 01 вересня - 31 грудня 2021 року, який становить 1665168,418 кВт*год та загальної вартості договору, яка становить 5637274,88 грн. Крім того, внесені зміни в п. 1 Додатку 2 "Комерційна пропозиція" в частині визначення ціни (тарифу) електричної енергії за 1 кВт*год з 01 вересня – 31 грудня 2021 року в сумі 1,995092 грн, тобто збільшено ціну електроенергії за договором на 4,23% від ціни визначеної в додатковій угоді до договору № 1;
- в додатковій угоді № 3 від 28.10.2021 сторони, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дійшли згоди з 01 жовтня 2021 року внести зміни в частині фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 січня - 31 липня 2021, який становить 1164140 кВт*год, фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 серпня - 31 серпня 2021, який становить 151075 кВт*год., фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 вересня - 30 вересня 2021, який становить 1640632 кВт*год, прогнозованого обсягу електричної енергії за період з 01 жовтня – 31 грудня 2021 року, який становить 1364247,918 кВт*год та загальної вартості договору, яка становить 5637274,88 грн. Крім того, внесені зміни в п. 1 Додатку 2 "Комерційна пропозиція" в частині визначення ціни (тарифу) електричної енергії за 1 кВт*год з 01 жовтня – 31 грудня 2021 року в сумі 2,1944076 грн, тобто збільшено ціну електроенергії за договором на 9,99% від ціни визначеної в додатковій угоді до договору № 2;
- в додатковій угоді № 4 від 22.11.2021 сторони, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дійшли згоди з 01 листопада 2021 року внести зміни в частині фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 січня - 31 липня 2021, який становить 1164140 кВт*год., фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 серпня - 31 серпня 2021, який становить 151075 кВт*год., фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 вересня - 30 вересня 2021, який становить 1640632 кВт*год., фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 жовтня - 31 жовтня 2021, який становить 167733 кВт*год, прогнозованого обсягу електричної енергії за період з 01 листопада – 31 грудня 2021 року, який становить 1087839,746 кВт*год та загальної вартості договору, яка становить 5637274,88 грн. Крім того, внесені зміни в п. 1 Додатку 2 "Комерційна пропозиція" в частині визначення ціни (тарифу) електричної енергії за 1 кВт*год з 01 листопада - 31 грудня 2021 року в сумі 2,41362888 грн, тобто збільшено ціну електроенергії за договором на 9,89% від ціни визначеної в додатковій угоді до договору № 3;
- в додатковій угоді № 5 від 22.11.2021 сторони, керуючись ч. 6 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дійшли згоди продовжити дію договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорів № 30/12/2020-01 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020. Орієнтовний розмір електроенергії, яка може бути поставлена за цією додатковою угодою складає 467120,272 кВт*год. Орієнтовна гранична вартість електроенергії, яка може бути поставлена складає 1127545,98 грн. Інші умови договору, що не врегульовані даною додатковою угодою, залишаються без змін і сторони підтверджують по ним зобов`язання.
- в додатковій угоді № 6 від 14.01.2022 керуючись п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дійшли згоди з 01 січня 2022 року внести зміни в частині фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 січня - 31 липня 2021, який становить 1164140 кВт*год, фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 серпня - 31 серпня 2021, який становить 151075 кВт*год., фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 вересня - 30 вересня 2021, який становить 1640632 кВт*год, фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 жовтня - 31 жовтня 2021, який становить 167733 кВт*год, фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 листопада - 30 листопада 2021 року, який становить 172757 кВт*год, фактично спожитого обсягу електричної енергії за період 01 грудня - 31 грудня 2021, який становить 161887 кВт*год., прогнозованого обсягу електричної енергії за період з 01 січня – 31 січня 2022 року, який становить 1189729,262 кВт*год та загальної вартості договору, яка становить 6764729,86 грн. Крім того, внесені зміни в п. 1 Додатку 2 "Комерційна пропозиція" в частині визначення ціни (тарифу) електричної енергії за 1 кВт*год з 01 січня - 31 січня 2022 року в сумі 2,47568088 грн, тобто збільшити ціну електроенергії за договором на 2,57% від ціни визначеної в додатковій угоді до договору № 4;
На думку прокурора внаслідок укладення додаткових угод №1 від 07.09.2021, №2 від 07.10.2021, №3 від 28.10.2021, №4 від 22.11.2021, №6 від 14.01.2022, ціну за 1 кВт*год електричної енергії збільшено з 1,740276 грн до 2,47568088 грн, тобто на 0,73540488 грн (на 36,769% від первинної ціни).
Відповідно до Звіту про виконання договору про закупівлю UA-2022-11-04-007457-a, сума оплати за договором склала 4656748,83 грн, кількість поставленого товару (електроенергії) – 2320478 кВт*год.
Відповідно до додаткової угоди №1 від 07.09.2021, за даними ДП "Оператор ринку", середньозважена ціна електричної енергії на РДН в "ОЕС" за період 01-10 грудня 2020 року склала 1551,46 грн./МВт*год. (1,55146 грн./кВт*год. без ПДВ): https://www.oree.com.Ua/index.php/web/l 16.
За даними ДП "Оператор ринку", середньозважена ціна електричної енергії на РДН в "ОЕС" за період 01-10 серпня 2021 року склала 2127,10 грн./МВт*год. (2,1271 грн./кВт*год. без ПДВ): https://www.oree.com.ua/index.php/web/222.
Відповідно до цінової довідки № 1969/21 від 19.08.2021 року Харківської торгово-промислової палати, середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" у торговій зоні "ОЕС" (Об`єднаної енергетичної системи) України за період 01-10 грудня 2021 року складала 1551,46 грн./МВт*год. за період 01-10 серпня 2021 року 2127,10 грн./МВт*год., що призвело до коливання середньої ціни купівлі-продажу електроенергії на ринку "на добу наперед" у бік зростання за 1 декаду серпня порівняно з 1- ою декадою грудня 2021 року на 37,10%.
Період коливання ціни на електроенергію застосований 01-10 грудня 2021 (перші 10 днів місяця укладення договору) в порівнянні з 01-10 серпня 2021 року (перші 10 днів поточного місяця), що передбачили сторони при укладенні п. 14.5.2 договору.
Прокурор вказує, що викладені вище обставини, коливання ціни на ринку дійсно відбулося і постачальником надане документальне підтвердження зазначеного коливання, а відтак необхідність застосування положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону і збільшення ціни електроенергії в порівнянні з ціною визнаною у договорі на 9,99% було обґрунтованим.
Прокурор зазначає, що додаткова угода № 1 до договору укладена в межах норм, передбачених законом, так як, ціна за одиницю товару збільшена в межах допустимих 10%.
Разом з цим, додатковою угодою № 2 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 14,22%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди №1.
Додатковою угодою №3 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 24,21%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1.
Додатковою угодою №4 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 34,19%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1.
Додатковою угодою №6 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 36,76%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1.
Згідно з актами КП "Управління ВКГ", на підставі додаткових угод № 2, 3, 4, 6 договору фактично отримано електричної енергії (згідно з актами прийняття-передачі):
- від 31.01.2021 за січень 2021 - 179795 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 312892,92 грн;
- від 28.02.2021 за лютий 2021 - 192897 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 335694,02 грн;
- від 31.03.2021 за березень 2021 - 169513 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 294999,41 грн;
- від 30.04.2021 за квітень 2021 - 159273 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 277178,98 грн;
- від 31.05.2021 за травень 2021 - 150653 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 262177,80 грн;
- від 30.06.2021 на червень 2021 - 154600 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 269046,67 грн;
- від 31.07.2021 за липень 2021 - 157409 кВт/год за ціною 1,740276 грн. Ціна визначена в договорі, всього з ПДВ на суму 273935,10 грн;
- від 31.08.2021 за серпень 2021 - 151075 кВт/год за ціною 1,9141296 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 1, всього з ПДВ на суму 289177,13 грн;
- від 07.10.2021 за вересень 2021 - 164632 кВт/год за ціною 1,9950972 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 2, всього з ПДВ на суму 328456,85 грн;
- від 31.10.2021 за жовтень 2021 - 167733 кВт/год за ціною 2,1944076 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 3, всього з ПДВ на суму 368074,57 грн;
- від 30.11.2021 за листопад 2021 - 172757 кВт/год за ціною 2,41362888 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 4, всього з ПДВ на суму 416971,28 грн;
- від 31.12.2021 за грудень 2021 - 161887 кВт/год за ціною 2,41362888 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 4. всього з ПДВ на суму 390735,14 грн;
- від 30.01.2022 за січень 2022 - 183 503 кВт/год за ціною 2,47568088 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 6, всього з ПДВ на суму 454294,87 грн.
- від 28.02.2022 за лютий 2022 - 154751 кВт/год за ціною 2,47568088 грн. Ціна визначена в додатковій угоді № 6, всього з ПДВ на суму 383114,09 грн.
Всього 2320478 кВт/год на суму 4656748,83 грн.
Так, за ціною 1,740276 грн, передбаченою умовами основного договору про постачання електричної енергії у період з січня по липень 2021 року було поставлено 1164140 кВт/год., а всього на загальну суму 2025924,90 грн.
За ціною 1,9141296 грн, передбаченою додатковою угодою № 1 в серпні 2021 року поставлено 151075 кВт/год на суму 289177,13 грн.
Відтак, КП "Управління ВКГ" у період з січня по серпень 2021 сплатило ТОВ "ЕК "Енолл" грошові кошти за поставлену електроенергію в кількості 1315215 кВт/год у розмірі 2315102,03 грн з ПДВ і вказана сума не оскаржується, так як у вказаний період ціна за одиницю товару змінювалася обгрунтовано один раз в межах норми, передбаченої Законом України "Про публічні закупівлі".
За інші обсяги поставленої електроенергії в кількості 1005263 кВт/год (2320478 кВт/год (від всього поставленої електроенергії) - 1315215 кВт/год (поставлену неоскаржену кількість), комунальне підприємство сплатило з урахуванням спірних додаткових угод коштів на загальну суму 2341646,80 грн, хоча повинно було сплатити кошти згідно з останньою визначеною ціною, передбаченою в додатковій угоді № 1 у розмірі 1924203,66 грн. з ПДВ:
Рфакт = 1,9141296 *1005263 кВт/год = 1924203,66 грн ПДВ.
КП "Канівське ВКГ" у період з вересня 2021 року по лютий 2022 року необхідно було сплатити: 2341646,80 грн з ПДВ - 1924203,66 грн з ПДВ = 417443,14 грн з ПДВ.
Таким чином, грошові кошти в сумі 417443,14 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом № 922-VIII (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак, зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у двох редакціях: 1) Закону № 114-ІХ (договір про закупівлю) та 2) Закону № 1530-ІХ (додаткові угоди до договору).
Тож, під час оцінки цих правовідносин слід застосовувати законодавство, чинне на момент їх виникнення.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній на момент укладення договору про закупівлю істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов: збільшення ціни за одиницю товару до 10%; збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10%.
Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас, порогове значення у 10% залишилося незмінним і застосовується й надалі.
Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Водночас, положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.
Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10%.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 зазначає: "З урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ №1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ № 1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50% ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю. Тобто положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50%, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10% під час кожного внесення змін до договору про закупівлю."
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеній постанові зазначила, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Прокурор стверджує, що оскаржувані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону № 922-VIII, оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/годину) перевищила 10% граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 36,769 % порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути на користь позивача сплачені за цими угодами кошти.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Судом встановлено, що за результатами проведення оголошеної позивачем процедури закупівлі переможцем було визнано ТОВ "ЕК "Енол" з остаточною пропозицією 5637276,05 грн, тобто, з ціновою пропозицією – 1,740276 грн за 1 кВт*год. В подальшому, за результатами проведення закупівлі між КП "Управління ВКГ" та ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" 30.12.2020 укладено договір №30/12/2020-01 про постачання електричної енергії споживачу.
Додатковими угодами №1 від 07.09.2021, №2 від 07.10.2021, №3 від 28.10.2021, №4 від 22.11.2021, №6 від 14.01.2022, ціну за 1 кВт*год електричної енергії збільшено з 1,740276 грн до 2,47568088 грн, тобто на 0,73540488 грн (на 36,769% від первинної ціни).
Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання).
Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Судом встановлено, що за даними ДП "Оператор ринку", середньозважена ціна електричної енергії на РДН в "ОЕС" за період 01-10 грудня 2020 року склала 1551,46 грн./МВт*год. (1,55146грн./кВт*год. без ПДВ) https://www.oree.com.Ua/index.php/web/l 16.
За даними ДП "Оператор ринку", середньозважена ціна електричної енергії на РДН в "ОЕС" за період 01-10 серпня 2021 року склала 2127,10 грн./МВт*год. (2,1271 грн./кВт*год. без ПДВ): https://www.oree.com.ua/index.php/web/222.
Відповідно до цінової довідки № 1969/21 від 19.08.2021 року Харківської торговопромислової палати, середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" у торговій зоні "ОЕС" (Об`єднаної енергетичної системи) України за період 01-10 грудня 2021 року складала 1551,46 грн./МВт*год. за період 01-10 серпня 2021 року 2127,10 грн./МВт*год. що призвело до коливання середньої ціни купівлі-продажу електроенергії на ринку "на добу наперед" у бік зростання за 1 декаду серпня порівняно з 1- ою декадою грудня 2021 року на 37,10%. Період коливання ціни на електроенергію застосований 01-10 грудня 2021 (перші 10 днів місяця укладення договору) в порівнянні з 01-10 серпня 2021 року (перші 10 днів поточного місяця), що передбачили сторони при укладенні п. 14.5.2 договору.
Викладені вище обставини, коливання ціни на ринку дійсно відбулося і постачальником надане документальне підтвердження зазначеного коливання, а відтак необхідність застосування положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону і збільшення ціни електроенергії в порівнянні з ціною визнаною у договорі на 9,99% було обґрунтованим.
Отже, додаткова угода №1 до договору укладена в межах норм, передбачених законом, так як, ціна за одиницю товару збільшена в межах допустимих 10%.
Разом з цим, додатковою угодою №2 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 14,22%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди №1.
Додатковою угодою №3 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 24,21%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1.
Додатковою угодою №4 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 34,19%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1.
Додатковою угодою №6 передбачено збільшення ціни (загальне збільшення становить 36,76%) від ціни договору, з урахуванням додаткової угоди № 1.
За наведеного суд дійшов висновку, що необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованим.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання оспорюваних додаткових угод № 2, 3, 4, 6 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 36,769%, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10%, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки зазначені додаткові угоди № 2, 3, 4, 6 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти у розмірі 417443,14 грн, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, відповідач ТОВ "ЕК "Енол" має повернути, з огляду на таке, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача цих коштів (див. пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22).
Щодо заперечень можливості звернення прокурора в інтересах держави в даному випадку, суд не приймає такі посилання відповідача з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), частина 3 статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу другого частини 5 статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі № 9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).
Частини 3 та 4 статті 23 Закону № 1697-VII серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною 4 статті 23 Закону № 1697-VII обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 924/524/24).
Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі № 918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/16372/21).
У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Канівської міської ради, зазначив, що укладення Комунальним підприємством "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства" оспорюваних додаткових каскадних угод до договору публічної закупівлі з порушенням вимог Закону № 922-VIII призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, а також порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері, оскільки заподіяло прямої шкоди майновим інтересам держави у вигляді переплати бюджетних коштів. 
Суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави, у даному випадку є Канівська міська рада, яка є засновником та власником майна КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства". При цьому, указаним суб`єктом не вжито будь-яких заходів, у тому числі й у судовому порядку щодо відновлення порушених інтересів держави.
Смілянською окружною прокуратурою листом від 21.02.2024 № 52/2-1142 вих. 24 детально проінформовано Канівську міську раду про фактичні обставини та суть порушень, допущених під час укладення додаткових угод до договору, надавши уповноваженому органу достатньо часу для вжиття органом місцевого самоврядування заходів на усунення виявлених прокурором порушень, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом.
Однак, Канівською міською радою не було вжито жодних заходів щодо усунення виявлених прокурором порушень.
Зі змісту листа від 26.02.2024 № 01-01-35/465, Канівською міською радою висловлено позицію про відсутність, на її думку, порушень при здійсненні даної закупівлі, тому наміри щодо вжиття заходів до усунення порушень шляхом ініціювання питання визнання додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії недійсними відсутні.
Прокурор зазначає, що з місцевого бюджету вибула значна сума коштів, а орган уповноважений на захист інтересів держави не вжив будь-яких заходів спрямованих на визнання недійсними спірних додаткових угод та повернення надмірно сплачених коштів, інтереси держави протягом більш як 3 років залишалися незахищеними, що є виключним випадком та наділяє прокурора здійснити їх захист у межах повноважень, наданих п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Після ініціювання прокурором судового процесу Канівська міська рада, як уповноважений на захист інтересів держави орган, не зайняв активної позиції, що свідчить про подальшу його бездіяльність та необхідність у даному випадку захисту інтересів держави прокурором як єдино можливим способом захисту порушених державних інтересів.
Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача щодо захисту інтересів держави, який є розпорядником бюджетних коштів та зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.
Ураховуючи наведене, суд зазначає, що прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді
Судом також відхиляються твердження відповідачів щодо фінансування закупівлі не за бюджетні кошти, а кошти від господарської діяльності товариства, з огляду на таке.
За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.
Згідно з ч. ч. 1,4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охороні: здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Сільські, селищні, міські ради, відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
При цьому, відповідно до Статуту КП "Управління ВКГ" (нова редакція), затвердженого рішенням Канівської міської ради Черкаської області від 28.01.2021 № 4-29, КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" є комунальним унітарним комерційним підприємством міста Канева, створене на підставі рішення Канівської міської ради від 12.08.2002 № 3-16 (п. 1.1, 1.2 Статуту). Засновником підприємства та власником його майна є територіальна громада в особі Канівської міської ради (п.1.4. Статуту).
Підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Канівській міській раді (п.1.5 Статуту).
Підприємство користується закріпленим за ним комунальним майном на праві господарського віддання (п.1.6 Статуту).
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" становить 28143947,79 грн; розмір частки засновника 28143947,79 грн. Таким чином, Канівській міській раді належить частка у статутному капіталі КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" в розмірі 100 відсотків.
Згідно з п.4.5. Статуту КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства", для здійснення господарської діяльності Підприємство наділено статутним капіталом у розмірі 26521180,44 коп.
Отже, оскільки власником майна КП "Управління ВКГ" є територіальна громада м. Канева в особі Канівської міської ради, то органом, насамперед уповноваженим здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у зазначених правовідносинах, є Канівська міська рада Черкаської області.
Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Тобто, навіть самим фактом включення комунальних та державних підприємств до Замовників, та необхідністю здійснення ними закупівель в визначеному порядку законодавець визначив, що їх кошти не є приватними, або такими, якими підприємство може розпоряджатися на власний розсуд.
Враховуючи викладене, безпідставно сплачені кошти підлягають стягненню на користь держави в особі Канівської міської ради Черкаської області.
Щодо набуття ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" статуту "Дефолтний" суд зазначає таке.
Інформація про набуття підприємством статусу "дефолтний" оприлюднюється на сайті оператора системи передачі. ДП "НЕК "Укренерго", яке виконує функції адміністратора розрахунків, та/або в інших відкритих джерелах інформації відповідно до правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307.
ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" набуло статусу "Дефолтний" з 23.09.2022.
Водночас, набуття статусу "Дефолтний" для електропостачальника означає припинення його участі на ринку електроенергії та неможливості подальшого постачання електроенергії цим підприємством. Зазначений статус не впливає на наслідки виконання зобов`язань за договором, укладеним відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" відшкодування коштів за безпідставно набуте майно задовго до набуття такого статусу.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову прокурора у повному обсязі.
Як зазначалося вище, відповідачем Комунальне підприємство "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства" у справі заявлено про застосування строків позовної давності.
Суд, розглянувши подане клопотання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який діє до тепер.
Законом України від 15.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: "19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії."
Законом України "Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, яким продовжувались строки позовної давності у тому числі і за статтями 257-259 ЦК України, виключений. Вказаний закон набрав чинності 04.09.2025.
При цьому, перелічені законодавчі акти не містять у собі жодного виключення з кола осіб на яких розповсюджується їх дія. Прокурор звернувся до суду з позовом 30.12.2025. Отже, прокурором не пропущено строк позовної давності.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, на відповідача ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" покладається судовий збір у розмірі 9854,12 грн, розрахований відповідно до заявлених позовних вимог прокурора в частині визнання додаткових угод недійсними та стягнення суми.
На відповідача КП "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства" покладається судовий збір у розмірі 4844,80 грн, розрахований відповідно до заявлених позовних вимог прокурора в частині визнання додаткових угод недійсними.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 07.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01.
Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 28.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01.
Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 22.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01.
Визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 14.01.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 № 30/12/2020-01.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (вул. Каденюка (стара назва вул. Танкопія), буд. 31/3, м. Харків, 61001, код ЄДРПОУ 38157139) на користь Канівської міської ради Черкаської області (вул. О. Кошового, буд. 3, м. Канів, Черкаська обл., 19003, код ЄДРПОУ 33362991) грошові кошти у розмірі 417443,14 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (вул. Каденюка (стара назва вул. Танкопія), буд. 31/3, м. Харків, 61001, код ЄДРПОУ 38157139) на користь Черкаської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911119, місцезнаходження: 18015, м. Черкаси, б-р. Шевченка, буд. 286, розрахунковий рахунок UA138201720343160001000003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9854,12 грн.
Стягнути з Комунального підприємства "Управління Водопровідно-каналізаційного господарства" (вул. Сковороди Григорія (стара назва вул. 1 Травня), буд. 27, м. Канів, Черкаська обл, 19003, код ЄДРПОУ 30598710) на користь Черкаської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911119, місцезнаходження: 18015, м. Черкаси, б-р. Шевченка, буд. 286, розрахунковий рахунок UA138201720343160001000003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4844,80 грн.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення. 
Повне рішення складено "12" лютого 2026 р. 

Суддя		Л.В. Шарко