КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/14896/25 Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
Провадження № 33/824/1102/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

06 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Ламзи Дмитра Володимировича на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року притягнуто  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддавши його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Судом встановлено, зокрема, що 11 вересня 2025 року близько 02 год. 15 хв. рухаючись по просп. Володимира Івасюка, в місті Києві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ламза Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 перебував під адміністративним затриманням, що позбавило його можливості з`явитися до суду, надати свої пояснення щодо обставин справи, спростувати доводи сторони обвинувачення (поліції) тощо, тобто останній був повністю усунений від процесу, в якому вирішувалося питання про його винуватість та застосування до нього адміністративних стягнень у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Адвокат вважає, що суд першої інстанції фактично позбавив сторону захисту реального впливу на хід розгляду справи, чим порушив баланс між сторонами та нівелював саму суть змагального процесу.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Ламза Д.В. вказує на те, що судом першої інстанції було порушено принцип презумпції невинуватості згідно ст. 62 Конституції України.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що   ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, що він усвідомлено та однозначно відмовився від такого огляду, також не було зафіксовано належним чином факт відмови від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння в порядку передбаченому чинним законодавством.
Таким чином, на думку захисника, суд першої інстанції не перевірив належність доказів, не усунув суперечностей та розумних сумнівів, натомість визнав вину на припущеннях, що є недопустимим порушенням. 
В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ламза Д.В. порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому останній просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Зокрема зазначає, що він вже звертався з апеляційною скаргою на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року, однак постановою Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ламзи Д.В. на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року було повернуто собі, яка її подала, оскільки звертаючись з апеляційною скаргою поза межами процесуального строку, встановленого законом, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ламза Д.В. клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не подав.
Таким чином, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ламза Д.В., з метою усунення вказаних в постанові апеляційного суду недоліків, повторно звернувся з апеляційною скаргою на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року.
Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат зазначає, що його підзахисний не мав інформації про існування повного тексту постанови від 11 грудня 2025 року та не отримував її належним чином. Повний текст постанови отримано лише 18 грудня 2025 року через систему «Електронний суд», що підтверджується повідомленням про надходження документа у справі. 
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Ламзі Д.В. строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин. 
Належним чином повідомлені про розгляд справи ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Ламза Д.В. в судове засідання, призначене на 06 квітня 2026 року о 14 годині 00 хвилин не з`явились.
06 квітня 2026 року о 12 годині 50 хв. до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від захисника ОСОБА_1 - адвоката Ламзи Д.В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що у адвоката в період розгляду даної справи виникла термінова та об`єктивна необхідність його участі як захисника у кримінальному провадженні, що розглядається Вінницьким міським судом Вінницької області, де вирішується питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній особі.
Ознайомившись із документами, доданими до клопотання, суд дійшов висновку про залишення його без задоволення, оскільки останнім не надано доказів того, що адвокат Ламза Д.В. задіяний в якості захисника в рамках кримінального провадження, яке перебуває в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області, не зазначено унікальний номер справи, не надано доказів призначення судового засідання щодо питання обрання запобіжного заходу відносно особи (дати та часу).
З огляду на вказане, відсутні докази, підтверджуючі поважність причин неявки захисника в судове засідання, дата та час проведення якого були узгоджені із захисником Ламзою Д.В. в попередньому судовому засіданні 16.03.2026 року. 
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи та вважає можливим розглядати справу за їх відсутності. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п. 2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного п. 2.5 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.
Згідно з положеннями ч. ч. 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом із цим, згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.
В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 450096 від 11 вересня 2025 року, який складений відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06 листопада 2015 року № 1376, та з якого вбачається, що 11 вересня 2025 року близько 02 год. 15 хв. рухаючись по просп. Володимира Івасюка, в місті Києві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України;
- на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано подію, у зв`язку з якою відносно  ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, що працівники поліції 11 вересня 2025 року зупинили автомобіль, яким керував останній, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у останнього неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу драгер та в лікаря нарколога. ОСОБА_1 , уникаючи прямої відповіді на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, намагався домовитись з працівниками поліції про не складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього, однак працівники поліцій розцінили дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 11 вересня 2025 року.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При врученні співробітником поліції  ОСОБА_1  протоколу про адміністративне правопорушення, останній підписав його без жодних зауважень.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мовлення виявлені працівниками поліції 11 вересня 2025 року в ОСОБА_1 в розумінні Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, причиною зупинки стало порушення водієм комендантської години, на запитання працівника поліції «куди направляємось? звідки їдемо?», ОСОБА_1 відповів «що їде додому, повертається з роботи», на запитання працівника поліції «чи вживали сьогодні?», ОСОБА_1 підтвердив «що вживав алкогольні напої у зв`язку з похованням побратима».
Вище викладене підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, правомірної зупинки та визнання вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 . 
Також, з відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Drager» або в найближчому сертифікованому медичному закладі, однак ОСОБА_1 уникав прямої відповіді на законну вимогу працівників поліції, в зв`язку із чим таку поведінку особи працівники поліції розцінили як відмову від проходження вказаного огляду з метою уникнення адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, як б підтверджували, що   ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку та що він усвідомлено та однозначно відмовився від такого огляду.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що поведінка ОСОБА_1 яка проявлялася в затягуванні часу та небажанні проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є підтвердженням того, що останній намагався уникнути від адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Відсутність однозначно висловленої прямої згоди на пропозицію щодо проведення огляду на стан сп`яніння за наявності встановлених ознак алкогольного сп`яніння, судом першої інстанції правомірно розцінена як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку та свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео зафіксована вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини  ОСОБА_1  в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За змістом положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Також, з переглянутого відеозапису вбачається, що поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої спільним наказомМВС, МОЗ від 09 листопада 2015 № 1452/735.
Доводи апеляційних скарги про те, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 перебував під адміністративним затриманням, що позбавило його можливості з`явитися до суду, надати свої пояснення щодо обставин справи апеляційний критично оцінює, оскільки до суду першої інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке було призначене на 11 грудня 2025 року, з підстав неможливості бути присутнім у зв`язку з перебуванням під адміністративним затриманням згідно протоколу про адміністративне затримання КИ №010131 від 09 грудня 2025 року ні ОСОБА_1 , ні його захисник - адвокат Ламза Д.В. не звертались.
Апеляційний суд звертає увагу на те, шо в матеріалах справи наявні два клопотання про відкладення розгляду справи подані захисником - адвокатом Ламзою Д.В., в яких зазначенні інші підстави неможливості прибути до суду адвокатом (судові засідання були призначенні на 29.09.2025 та 02.12.2025). 
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта про те, що його підзахисного безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, адвокатом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Ламзи Дмитра Володимировича залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Ламзі Дмитру Володимировичу строк на оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ламзи Дмитра Володимировича залишити без задоволення.
Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній