Справа № 487/408/26 
Провадження № 2-о/487/55/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої судді Скоринчук К.М., 
секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника – адвоката Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама заявника ОСОБА_2 . На час смерті ОСОБА_2 належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Заявник постійно проживав з мамою до дня її смерті без реєстрації. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно, отримав відмову з підстав пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини та розбіжностями зазначення прізвища спадкодавиці у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про право власності на житло. За вказаних обставин заявник звернувся до суду та просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: квартира АДРЕСА_1 та встановити факт належності ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 січня 1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1 .
20 січня 2026 року відкрито провадження у справі.
Представник заінтересованої особи, Миколаївської міської ради, Захаренкова А.Ю. подала заяву про розгляд справи без її участі. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву та просив її задовольнити, оскільки дійсно постійно проживав з дружиною разом зі своєю мамою в квартирі АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник заявника – адвокат Островська О.В., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1178955 від 16.01.2026 заяву підтримала. Суду додатково пояснила, що враховуючи дорослий вік дітей та стан здоров`я матері заявника, якій було важко самостійно пересуватися по квартирі, ОСОБА_1 з часу смерті його батька, у 2007 році, постійно проживав зі своєю матір`ю. Мати постійно потребувала сторонньої допомоги, яку забезпечував саме її син, відлучаючись лише на робочий час. Окрім того, представник звернула увагу суду на те, що при видачі свідоцтва про право власності на житло прізвище батьків заявника було зазначено як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 » при тому, що прізвище їхнього сина – заявника у справі, « ОСОБА_4 ». Свідоцтво було видане у 1995 році, що вочевидь вказує на допущення помилки при перекладі з російської на українську мову.
Згідно з показаннями, допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , вона з 2000 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 , тобто по сусідству з ОСОБА_1 . Свідок була знайома з батьками заявника та із самим ОСОБА_1 , відповідно. Ствердно повідомила суду, що ОСОБА_1 на час смерті у 2022 році його матері ОСОБА_6 , постійно проживав з нею в квартирі АДРЕСА_1 . Бачила його щодня та його поведінка вказувала на те, що за вказаною адресою він саме проживає, а не приходив відвідувати матір. При цьому його матір потребувала постійного нагляду, оскільки перенесла інсульт.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала суду показання, які полягають у тому, що вона знайома із заявником та його родиною 30 років. ОСОБА_1 постійно проживав в одній квартирі з батьками у АДРЕСА_3 . Свідок є сусідкою, оскільки проживає в квартирі АДРЕСА_4 того ж будинку. Оскільки мати заявника тяжко хворіла то свідок приходила та робила їй ін`єкції. Всі клопоти по догляду за матір`ю лежали повністю на синові, тобто на ОСОБА_1 , який купував продукти, ліки, доглядав матір та дійсно фактично проживав разом із нею. 
Заслухавши пояснення заявника та представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Отже, зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
При тому факт постійного проживання на час відкриття спадщини спадкоємцю потрібно доводити за допомогою сукупності доказів, які свідчать про те, що заявник спільно проживав зі спадкодавцем та був пов`язаний з ним спільним побутом, і мав взаємні права та обов`язки, зокрема, ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність спільного постійного проживання
Відповідно до п.23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама заявника ОСОБА_2 , яка на час смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_5 . 
18 грудня 2025 року заявник звернувся у Третю миколаївську державну нотаріальну контору Миколаївської області для оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності підтверджуючих даних факту спільного проживання зі спадкодавицею на час смерті, а відтак пропуском строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та наявністю розбіжностей у зазначенні прізвища спадковадиці у свідоцтві про її смерть - « ОСОБА_4 » та у свідоцтві про право власності на житло, яке видано 10 січня 1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1 – « ОСОБА_3 ».
Батько заявника та чоловік ОСОБА_2 – ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.06.2008 (справа № 2-4-5657/08) встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем та за ним, в порядку спадкування за законом після смерті батька, було визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Як зазначив заявник, він постійно проживав спільно з мамою , але без реєстрації місця проживання.
У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підтвердили, що заявник ОСОБА_1 дійсно фактично протягом багатьох років проживав разом зі своїми батьками, а після смерті батька – зі своєю мамою ОСОБА_2 до дня її смерті. Остання тривалий час хворіла і син разом зі своєю дружиною, здійснював за нею догляд. Будучи сусідами, свідки постійно бачили заявника, а його поведінка мала усі ознаки його постійного проживання у вказаній квартирі, а саме АДРЕСА_1 . Показання свідків узгоджені між собою та підтверджують обставини, зазначені заявником.
За такого суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавицею ОСОБА_2 до дня її смерті, що вказує на прийняття ним спадщини після смерті матері.
В частині вимог заявника щодо встановлення належність ОСОБА_2 правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло, яке видано 10 січня 1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати також факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема довідок, свідоцтв, інших документів про трудовий стаж тощо.
Згідно п.12Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали. Суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , яке складено українською мовою та видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 22.07.2022, прізвище померлої вказано « ОСОБА_4 », як і в пенсійному посвідченні НОМЕР_2 , складеному українською мовою та виданому УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва 22.08.2003 та в паспорті громадянина України.
У свідоцтві про народження НОМЕР_3 , яке видане Палацом урочистих подій м. Миколаєва 23.11.1972 російською мовою, прізвище матері дитини, тобто заявника, вказано « ОСОБА_3 ».
У Свідоцтві про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , яке отримано 10 січня 1996 року, прізвище ОСОБА_9 зазначено, як « ОСОБА_3 ».
Зазначені обставин вказують на те, що мало місце допущення помилки у зазначені прізвища матері заявника у вказаному документі під час перекладу з російської мови на українську.
На підставі сукупності наданих доказів суд дійшов висновку про належність саме ОСОБА_2 Свідоцтва про право власності на житло, виданого ОСОБА_10 10 січня 1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1 .
З урахуванням зазначеного суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись статтями 2-7, 89, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановити факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 січня 1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за заявником.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ;

Заінтересована особа: Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ: 26565573, адреса: 54009, Україна, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Адміральська, 20.

Суддя: К.М. Скоринчук