ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5301/25	

Господарський суд Одеської області у складі:
судді В.С. Петрова
при секретарі судового засідання Я.С. Кондратюк 

за участю представників:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України” до фізичної особи-підприємця Кішкаря Сергія Івановича про стягнення заборгованості у розмірі 172799,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “ПЗУ України” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кішкаря Сергія Івановича про стягнення заборгованості у розмірі 172799,00 грн., посилаючись на наступне.
Як вказує позивач, 11 листопада 2024 року між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ України” (страховик) та фізичною особою-підприємцем Кішкарем Сергієм Івановичем (страховий агент) було укладено договір доручення АМ.24.80075.12763.DD на здійснення страхових агентських послуг з урахування укладених додаткових угод.
Позивач зазначає, що відповідно до умов договору повірений за дорученням довірителя зобов`язується виконувати частину його страхової діяльності, зокрема, щодо укладення договорів страхування, а також страховий агент: повинен здійснювати контроль за дотриманням страхувальниками термінів сплати страхових внесків (п. 1.1.5 договору); заборонено укладати договори (поліси, сертифікати) страхування без отримання страхового платежу (п. 2.5 договору).
Наразі позивач вказує, що ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ України” було проведено звірку інформації про внесення відомостей щодо укладених за сприяння страхового агента договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Центральну базу даних МТСБУ та отримання ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ України” за такими полісами ОСЦПВВНТЗ та договорів міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності “Зелена карта” страхових платежів.
Як зазначає позивач, за наслідками вищезазначеної звірки, всупереч вищезазначеним вимогам пунктів 1.1.5 та 2.5 договору доручення відповідачем не перераховані позивачу страхові платежі, отримані від страхувальників при оформленні 9 штук договорів міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності “Зелена карта”, інформацію про які внесено в ЦБД МТСБУ, на загальну суму 172799,00 грн., укладені відповідачем, що підтверджує копія заборгованості агента по реалізованих полісах.
Таким чином, позивач зазначає, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 172799,00 грн., яка заявлена до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.01.2026 р. № 916/5301/25 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України” залишено без руху.
13.01.2026 р. від Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 993/26), відповідно до якої позивач просить суд долучити докази направлення позовної заяви відповідачу. Як вбачається з опису вкладення в цінний лист № 0100101133804, Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “ПЗУ України” направило на вірну адресу місця проживання відповідача копію позовної заяви № 80075/ІНС від 29.12.2025 в новій редакції. Також позивачем зазначено вірну адресу місця проживання відповідача.
14.01.2026 р. від Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 1282/26), в якій позивач просить суд долучити позовну заяву у новій редакції. Як убачається зі змісту позовної заяви у новій редакції, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 02.01.2026 року, а саме: зазначено вірну адресу місця проживання відповідача та у прохальній частині позову зазначено фізичну особу-підприємця Кішкаря Сергія Івановича.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 р. вказану позовну заяву Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5301/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.02.2026 р. о 12:00 год.
10.02.2026 р. від фізичної особи-підприємця Кішкаря Сергія Івановича до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 4804/26), в якому відповідач вказує, що позовні вимоги та зазначені в позові доводи і підстави не визнає повністю, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, відповідач вказує, що 17.12.2025 р. отримав претензію від Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна”, в якій товариство вимагало терміново, але не пізніше семи днів з дня отримання листа, повністю сплатити дебіторську заборгованість у розмірі 172799,00 грн. до ФОП Кішкарь С.І., який не має спец. рахунку та не може приймати платежі від клієнтів. Відтак, відповідач наголошує, що це заборгованість клієнта - ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” перед страховою компанією. 
У подальшому, як стверджує відповідач, 22.12.2025 р. (термін з претензії не порушено) ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” сплачує ПрАТ СК “ПЗУ Україна” суму заборгованості у повному обсязі, а саме 172799,00 грн. двома платежами.
Крім того, відповідач наголошує, що 10.01.2026 р. між ФОП Кішкарь С. І. та ПрАТ СК “ПЗУ Україна” підписано додаткову угоду про розірвання договору № AM.24.80075.12763.DD. При цьому 12.01.2026 р. проведено звірку взаєморозрахунків та здійснено фінансовий розрахунок. Відтак, відповідач повідомляє, що в п. 3 додаткової угоди сторони погодили, що з моменту набуття чинності даної угоди та здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 2 угоди, сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями. 
Також 10.02.2026 р. від фізичної особи-підприємця Кішкаря Сергія Івановича до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. № 4905/26), в якій викладені обставини аналогічні відзиву.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 року відкладено розгляд справи на 03 березня 2026 р. о 10:30 год.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
11 листопада 2024 року року між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ Україна” (довіритель, страховик) та фізичною особою-підприємцем Кішкарем Сергієм Івановичем (страховий агент, повірений) укладено договір доручення № АМ.24.80075.12763.DD, відповідно до п. 1.1 якого повірений, який є страховим агентом відповідно до Закону України “Про страхування”, зобов`язується від імені та за дорученням довірителя виконувати частину його страхової діяльності - (далі доручення), а саме:
- здійснювати пошук клієнтів (підп. 1.1.1);
- виконувати підготовчі дії з метою укладення страховиком договорів страхування, а саме:
- консультувати потенційних споживачів страхових послуг (страхувальників) щодо страхових продуктів страховика;
- надавати страхувальникам інформацію про страхові продукти, що пропонуються страховиком, ознайомлювати страхувальників із загальними умовами страхових продуктів, що розміщені на офіційному вебсайті страховика перед укладенням договорів страхування, надавати пропозиції щодо укладення договорів страхування;
- одержувати страхові платежі (премії) за договорами страхування у випадках, прямо передбачених законодавством України;
- надавати допомогу страхувальникам при складенні/заповненні заяв на страхування та інших документів, які вимагаються процедурою укладання договорів страхування страховика;
- отримувати від потенційних споживачів страхових послуг (страхувальників) заяви на укладання договору страхування, підтвердження про внесення першої оплати на банківський рахунок страховика та/або інших документів, необхідних для укладення договору страхування, передавати їх страховику (підп. 1.1.2);
- приймати участь в обслуговуванні і виконанні договорів страхування, укладених страхувальниками, залученими повіреним чи переданих йому для обслуговування страховиком (підп. 1.1.3);
- інформувати страхувальників про порядок дій в разі настання страхового випадку (підп. 1.1.4);
- здійснювати контроль за дотриманням страхувальниками термінів сплати страхових внесків (підп. 1.1.5);
- здійснювати рекламування та/або проведення маркетингових, рекламних та інших підготовчих заходів, спрямованих на укладання договорів страхування з урахуванням зауважень, викладених у розділі 6 цього договору(підп. 1.1.6);
- виконувати інші дії за дорученням страховика, що необхідні для укладення та обслуговування договору страхування відповідно до принципів і умов, визначених страховиком (підп. 1.1.7);
- укладати договори страхування лише за тими страховими продуктами/видами договорів страхування, про які зазначено у додатку № 5 та додатку № 6 (додаток № 6 укладається сторонами, як додатковий для договорів страхування ВОЦПВВНТЗ та Зелена картка та після реєстрації страховиком повіреного в МТСБУ) до цього договору (підп. 1.1.8).
За умовами п. 1.2 договору від 11.11.2024 р. довіритель зобов`язується сплачувати повіреному винагороду за виконання ним доручення на умовах цього договору.
Відповідно до підп. 1.2.1 договору від 11.11.2024 р., керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, за договорами страхування довірителя, що були укладені за участі повіреного до укладання цього договору, повіреному виплачується винагорода у розмірі узгодженому сторонами на дату реалізації таких страхових продуктів.
Повірений діє від імені довірителя на підставі цього договору (п. 1.5 договору від 11.11.2024 р.).
Згідно з п. 2.2 договору від 11.11.2024 р. повірений є страховим агентом у розумінні визначення, наведеного у п. 57 статті 1 Закону України “Про страхування”, та не є додатковим страховим агентом.
Підпунктом 3.1.6 договору від 11.11.2024 р. закріплено, що при вчиненні дій страхового посередництва повірений зобов`язаний, приймаючи страхові внески за договорами страхування, що укладаються за його участю переказувати (вносити в касу) страхові внески у повному розмірі на користь страховика протягом двох робочих днів з моменту їх отримання. (Повірений зобов`язаний оформити договір страхування (в тому числі договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності “Зелена картка”) не пізніше одного робочого дня з моменту отримання страхового внеску (платежу). Для ідентифікації платежу за договором страхування мають бути вказані наступні реквізити: Серія договору (латиницею); Серія відокремлена від договору крапкою; Номер договору; ПІБ страхувальника; ІНН по можливості.
У підп. 3.3.3 договору від 11.11.2024 р. погоджено, що, виконуючи функції страхового посередництва в розумінні цього договору, повірений не має права продовжувати чи змінювати терміни сплати страхових внесків.
Приписами п. 4.1 договору від 11.11.2024 р. встановлено, що валютою страхових платежів за договорами страхування, розрахунків повіреного із довірителем, винагороди повіреного - є українська гривня. Страхувальники сплачують страхові платежі за укладеними на підставі цього договору при посередництві повіреного договорами страхування на розрахунковий рахунок довірителя.
Положеннями п. 4.2 договору від 11.11.2024 р. погоджено, що страховик на підставі погодженого/підписаного Реєстру реалізованих договорів страхування (додаток 3) повіреного, складає акт наданих послуг та надсилає його повіреному, зокрема через, сервіс “Вчасно” https://vchasno.ua чи інші аналогічні системи: 
- до 22-го числа звітного місяця - за період з 1 по 10 число звітного місяця;
- до 2-го числа місяця, наступного за звітним - за період з 11 по 20 число звітного місяця;
- до 12-го числа місяця, наступного за звітним - за період з 21 по 31 (28, 29, 30) число звітного місяця.
Між тим пунктом 4.9 договору від 11.11.2024 р. встановлено, що право на отримання винагороди повірений отримує після підписання (затвердження) сторонами акта наданих послуг, у якому, у тому числі, зазначається обсяг та фактичний зміст наданих послуг (перелік договорів страхування із зазначення виду/номеру та дати кожного договору страхування, укладеного за сприяння повіреного). Підтвердженням надання необхідного обсягу послуг є факт укладання договору страхування відповідного виду і відображення такого договору у акті наданих послуг. 
Крім того, за умовами підп. 8.1.1 договору від 11.11.2024 р. повірений несе відповідальність, зокрема, у зв`язку із порушенням умов цього договору чи завданням збитків, спричинених довірителю через порушення повіреним зобов`язань, що випливають з цього договору, він несе відповідальність на умовах договору або у розмірі дійсної завданої шкоди та вимог передбачених законодавством України. 
При цьому згідно з п. 13.1. договору від 11.11.2024 р. довіритель здійснює реєстрацію повіреного в якості страхового агента відповідно до вимог законодавства України та внутрішніх процедур довірителя.
Пунктом 14.1 договору від 11.11.2024 р. закріплено, що незалежно від фактичної дати підписання, в тому числі при електронному документообігу та накладання кваліфікованих електронних підписів, договір набуває чинності після його підписання уповноваженими представниками обох сторін і є укладеним з дати складання, зазначеної в преамбулі на першій його сторінці та діє протягом 12 календарних місяців з дати укладення. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про намір розірвати договір не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати припинення його чергового строку дії. Сторони погодили, що кількість таких пролонгацій договору необмежена та не потребує підписання додаткових угод до цього договору.
Відповідно до п. 15.1 договору від 11.11.2024 р. доручення вважається виконаним після виконання повіреним всіх дій, визначених умовами цього договору, якщо їх результатом є укладання договору страхування, і довіритель підтвердив це шляхом підписання відповідного акта наданих послуг.
Так, у п. 15.11 договору від 11.11.2024 р. встановлено, що цей договір та будь-які інші документи, які є складовою та невід`ємною частиною цього договору вважаються укладеними сторонами та підписаними повноважними представниками сторін у дату, зазначену в тексті такого документу як дата складання документу. Ця умова також застосовується у разі, якщо фактична дата накладання кваліфікованого електронного підпису (КЕП) повноважними представниками сторін буде раніше або пізніше дати складання документу.
Пунктом 17 договору від 11.11.2024 р. погоджено наступні додатки: 
- Додаток № 1 “Форма довіреності”.
- Додаток № 2 “Форма акта наданих послуг”.
- Додаток № 3 “Форма реєстру реалізованих договорів страхування”.
- Додаток № 4 “Повідомлення про розірвання договору”.
- Додаток № 5 “Перелік страхових продуктів та розмір винагороди повіреного”.
- Додаток № 6 “Перелік страхових продуктів, що потребують реєстрації повіреного в МТСБУ та розмір винагороди повіреного”.
Так, у матеріалах справи наявна довіреність № АМ.24.80075.12763.DD, видана на підставі договору доручення № AM.24.80075.12763.DD від 11.11.2024 року, якою Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “ПЗУ України” уповноважує ФОП Кішкаря Сергія Івановича на підставі, в межах і в порядку, передбаченому договором доручення, здійснювати функції посередництва (агентські функції) при укладенні і обслуговуванні договорів страхування, перелік яких визначений в договорі доручення.
Також у матеріалах справи міститься заява ФОП Кішкаря Сергія Івановича, якою останній надав свою згоду Приватному акціонерному товариству “Страхова компанія “ПЗУ України” та Моторному (транспортному) страховому бюро України на збір, зберігання, використання (поширення) інформації щодо порушення мною договірних зобов`язань із страховиком у частині надання посередницьких послуг у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за міжнародними договорами страхування, про підстави припинення відносин із Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ України”.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відтак, правовідносини сторін врегульовані договором доручення від 11.11.2024 р., який за своєю правовою природою є посередницьким договором у сфері страхування.
Відповідно до ст. 15 Закону України “Про страхування” страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.
Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.
Відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Згідно з ч. 1 ст. 1004 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.
Відповідно до ч. 3 ст. 1006 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Постановою Кабінету Міністрів України “Про порядок провадження діяльності страховими посередниками” № 1523 від 18.12.1996 затверджено Положення про порядок провадження діяльності страховими посередниками (надалі за текстом - “Положення”), яке регулює порядок провадження діяльності страховими посередниками (страховими агентами і страховими брокерами) - суб`єктами підприємницької діяльності на ринку страхових послуг і спрямоване на посилення захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та громадян під час отримання страхових послуг через страхових посередників. Дія цього Положення не поширюється на діяльність страхових посередників - громадян, які перебувають із страховиком у трудових відносинах.
Згідно з п. 2 ч. 2 Положення страховий агент, що отримує страхові платежі від страхувальників, зобов`язаний перерахувати ці кошти на рахунок страховика протягом двох робочих днів після отримання відповідних страхових платежів, а також оформити договір страхування не пізніше одного робочого дня з моменту отримання страхового платежу.
Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Відтак, як стверджує позивач, у ФОП Кішкаря С.І. наявна заборгованість у загальному розмірі 172799,00 грн. за наступними укладеними договорами страхування: 
- № UA048.40140518 від 05.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40140501 від 05.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40150581 від 08.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40170304 від 13.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40170329 від 13.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40170350 від 13.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40170357 від 13.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40170365 від 13.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”;
- № UA048.40170398 від 13.02.2025, вид страхування: “Зелена картка”, страхувальник: ТОВ “Транспортна компанія Бласко”.
Крім того, позивачем надано до суду додаткову угоду № 01 до договору страхування вантажів № 024.994295294.2006 від 28.04.2025 р. 
Між тим, як стверджує відповідач, 17.12.2025 р. останній отримав претензію, в якій Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “ПЗУ Україна” вимагало терміново, але не пізніше семи днів з дня отримання листа повністю сплатити дебіторську заборгованість у розмірі 172799,00 грн. При цьому відповідач зауважує, що дана заборгованість є заборгованістю клієнта - ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” перед страховою компанією.
Наразі судом встановлено, що 22.12.2025 р. ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” сплатило ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ України” суму заборгованості у повному обсязі, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: 
- № 4316 від 19.12.2025 р. на суму 90000,00 грн, з призначенням платежу: “страх. Платіж за дог. UA048.40170304, UA048.40170329, UA048.40170350, UA048.40170357, UA048.40170365, UA048.40170398, UA048.40140518, UA048.40140501, UA048.40150581, без ПДВ”.
- № 4317 від 19.12.2025 р. на суму 82799,00 грн, з призначенням платежу: “страх. Платіж за дог. UA048.40170304, UA048.40170329, UA048.40170350, UA048.40170357, UA048.40170365, UA048.40170398, UA048.40140518, UA048.40140501, UA048.40150581, без ПДВ”.
Відтак, ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” сплачено заборгованість на користь ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ України” за тими ж договорами, за якими останній просить стягнути заборгованість з ФОП Кішкаря Сергія Івановича.
Водночас, як з`ясовано судом, 10.01.2026 р. між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ Україна” (довіритель) та фізичною особою-підприємцем Кішкарем Сергієм Івановичем підписано додаткову угоду про розірвання договору № AM.24.80075.12763.DD, відповідно до п. 1 якої довіритель і повірений прийшли до згоди розірвати договір та визначили, що він припиняє свою дію 10.01.2026 р. 
У пункті 2 додаткової угоди від 10.01.2026 р. зазначено, що сторони зобов`язуються провести звірку взаєморозрахунків та здійснити фінансовий розрахунок протягом 7 робочих днів від дати підписання угоди. 
За умовами п. 3 додаткової угоди від 10.01.2026 р. передбачено, що з моменту набуття чинності даної угоди та здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 2 угоди, сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями, крім тих, які зберігаються відповідно до умов договору чи законодавства України. 
При цьому господарський суд зазначає, що, вирішуючи спір між сторонами, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16).
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Оскільки відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, чи відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Так, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Крім того, господарський суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.
На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.
При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.
Наразі господарський суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що заборгованість у розмірі 172799,00 грн., яка заявлена позивачем до стягнення, була сплачена ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” на його користь у повному обсязі 19.12.2025 року, а відтак до моменту звернення позивачем до суду з позовною заявою (30 грудня 2025 р.) до ФОП Кішкря С.І. про стягнення заборгованості у розмірі 172799,00 грн. 
При цьому суд зауважує, що укладаючи додаткову угоду про розірвання договору № AM.24.80075.12763.DD від 10.01.2026 року, сторони у її п. 3 погодили, що з моменту набуття чинності даної угоди та здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 2 угоди, сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями, крім тих, які зберігаються відповідно до умов договору чи законодавства України. 
Отже, враховуючи сплату ТОВ “Транспортна Компанія Бласко” заборгованості на користь позивача - Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України”, а також розірвання договору № AM.24.80075.12763.DD, позовні вимоги ПАТ “Страхова компанія “ПЗУ України” до ФОП Кішкарь С.І. про стягнення заборгованості у розмірі 172799,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки на момент звернення до суду права позивача не були порушенні. 
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд при оцінці доказів діє за своїм внутрішнім переконанням (ч. 1 ст. 86 ГПК України), при розгляді господарської справи діють певні стандарти доказування, які є спеціальними правилами, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу (п. 27 постанови КГС ВС від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17).
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд повинен оцінювати справедливо за своїм внутрішнім переконанням. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили (ч. 2 ст. 86 ГПК України), і при цьому кожен доказ у справі має свою “процесуальну вагу?.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС КГС від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Здійснивши правовий аналіз чинного законодавства України, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент прийняття судом рішення у справі, з урахуванням всіх обставин справи у сукупності, господарським судом не встановлено факту порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, з огляду на що відсутнє порушене право, яке підлягає захисту. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для звернення до суду із позовною вимогою про зобов`язання до фізичної особи-підприємця Кішкаря Сергія Івановича про стягнення заборгованості у розмірі 172799,00 грн. у позивача відсутні.
У зв`язку з тим, що рішення відбулося не на користь позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача. 

Керуючись ст.ст. 129, ч. 4 ст. 191, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ України” до фізичної особи-підприємця Кішкаря Сергія Івановича про стягнення заборгованості у розмірі 172799,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 09 березня 2026 р.

Суддя В.С. Петров