Номер провадження: 22-ц/813/3096/26 
Справа № 501/3281/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чорноморськогоміського суду Одеської області від 11 березня 2025 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» (далі по тексту ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс») - Неккльча С.Я. вернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по червень 2024 у сумі 4 858,10 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються позивачем.
Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, шляхом укладання публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії.
У період з листопада 2023 року по червень 2024 року відповідачу, відповідно до наказу ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» від 17.11.2023 «Про початок опалювального періоду 2023-2024», надавалися послуги з постачання теплової енергії.
Заочним рішенням Чорноморськогоміського суду Одеської області від 11 березня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по червень 2024 року у сумі 4858,10 грн та судовий збір у сумі 3028 грн.
Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 11.03.2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії -залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Чорноморськогоміського суду Одеської області від 11 березня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини з надання з боку ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» послуг з теплопостачання на підставі публічного Типового індивідуального договору, укладення якого відбулось шляхом приєднання споживача. 
З моменту заснування ОСББ «Радісна двадцять один» у грудні 2021 року, співвласники не приймали будь-яких рішень щодо організації договірних відносин з теплопостачальною організацією на підставі індивідуальних договорів, починаючи з 2022 року теплопостачання будинку здійснювалося ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» на підставі Договору з постачання теплової енергії № 22 від 30.12.2021 укладеного з ОСББ «Радісна двадцять один».
Звертає увагу, що 19.12.2023 року, 19.02.2024 року та 19.03.2024 року ОСББ «Радісна двадцять один» оплачувались обсяги постановленої до будинку № 21 теплової енергії шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» у загальному розмірі 164 244,67 грн; в період часу з листопада 2023 року по червень 2024 року споживачем сплачувалася вартість комунальних послуг безпосередньо на рахунок Об`єднання.
Матеріали справи не містять будь-якого договору, за умовами якого відбулося нарахування боргових зобов`язань, та не досліджувалося питання змісту договірних правовідносин, що виключає правомірність покладання на споживача договірних зобов`язань.
Споживач ніколи не звертався до виконавця послуг з заявою-приєднання, споживачем ніколи не сплачувались будь-які платежі на користь ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», тобто не акцептувались зобов`язальні правовідносини, що дає підстави для висновку, що між сторонами по справі не укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії шляхом приєднання.
Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивачем не було доведено до споживача наміру побудови правовідносин з постачання теплової енергії на підставі Типового індивідуального договору, як й не доведено до відома споживача усі істотні умови такого договору, як того вимагає діюче законодавство. 
Наявне в матеріалах справи публічне оголошення ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» не є належним та допустимим доказом інформування потенційних споживачів будинку № 21 про намір побудови правовідносин с постачання теплової енергії на підставі Типового договору. 
На адресу споживача з боку ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» не надходили рахунку на оплату послуг як й не доводилась будь яким чином деталізована інформація щодо складових розміру плати за послуги з теплопостачання та й взагалі інформація про укладення Типового індивідуального договору шляхом приєднання. 
Згідно правозастосовної практики Одеського апеляційного суду, висловленої у справі аналогічної категорії та відображеної у постанові від 22.08.2023 року по справі №522/6341/22, саме наявність заяви приєднання з боку споживача є підтвердженням прояву волі останнього та необхідною умовою для укладання Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Також зазначено, що якості доказів наявності заборгованості споживача перед ТОВ «ДПІ Моноліт-Сервіс», судом прийнято Накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» №10/п від 30.11.23, №11/п від 31.12.23, №1/п від 31.01.24, №2/п від 29.02.24, №3/п від 31.03.24 - про щомісячне затвердження вартість спожитої енергії 1 кв. м. опалювальної площі. 
Однак матеріали справи не містять Додатків, про які зазначається в вищезазначених Наказах, у яких начебто відображений відповідний математичний розрахунок вартості теплової енергії за 1 кв. м. опалювальної площі. 
Разом з цим, діючим законодавством України не передбачено право суб`єктів господарювання в сфері надання житлово-комунальної послуги з теплопостачання населенню, встановлення вартості теплової енергії на підставі внутрішньо-господарських документів, якими є вищезазначені Накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс». 
Досліджені судом вищевказані Накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та «Листок розрахунків» не містять будь-яких цифрових показників обсягів споживання споживачем теплової енергії, інші документи долучені ТОВ «ДПІ Моноліт-Сервіс» до матеріалів справи, не містять інформації про спосіб розподілу загальнобудинкового обсягу споживання теплової енергії між кінцевими споживачами у житловому будинку, що у відповідності до приписів «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», здійснюється за відповідними формулами з використанням показників обсягів споживання комунальної послуги.
Крім того, як зазначає апелянт, при ухвалені оскаржуваного рішення, суд спирався на Накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» №10/п від 30.11.23, №11/п від 31.12.23, №1/п від 31.01.24, №2/п від 29.02.24, №3/п від 31.03.24, якими охоплюється період з листопада 2023 року по березень 2024 року (включно), в той час як зі споживача стягнуто заборгованість за період з листопада 2023 року по червень 2024 року (включно), у зв`язку з чим постає питання обґрунтованості розміру позовних вимог за період з квітня 2024 року по червень 2024 року. 
Також є незрозумілим, яким чином визначена споживачу щомісячна абонентська плата (умовно-постійна складова) у розмірі 252,65 грн на місяць, кореспондується з тарифом встановленим за рішенням Виконавчого комітету ЧМР №308 від 24.10.2023 року для будинку № 21 у розмірі 54 013,98 (з ПДВ) грн./Гкал/год. в місяць (умовно-постійна складова).
Матеріали справи містять показники засобу вимірювальної техніки лише за період з 17.11.2023 по 29.02.2024., в той час як заявлена та задоволена судом вимога про стягнення суми заборгованості, охоплює період з листопада 2023 року по червень 2024 року включно.
Вважає, що до опалювальної площі квартири помилково включено площу балконів, оскільки, згідно з Технічного паспорту на квартиру № 58 , виготовленого КП «БТІ» ЧМР від 05.11.2018 року, до складу загальної площі квартири 70,8 кв. м, входить балкон площею 3,1 кв. м, а отже, опалювальна площа квартири № 58 становить 67,7 кв. м., однак при нарахуванні боргових зобов`язань у якості опалювальної площі приймає величина у розмірі 69,60 кв. м., що є свідченням необґрунтованості розміру заявленого позивачем боргу.
Залишається незрозумілим, яким чином загально-будинкові втрати, що визначаються позивачем як «ТЕПЛОТРАСА», розподіляються між окремими власниками житлових та не житлових приміщень в будинку № 21 при тому, що частина приміщень обладнана індивідуальними (розподільчими) засобами обліку (тепло лічильниками), а частина ні, про що безпосередньо вказується в щомісячних «Розрахунках опалення» долучених ТОВ «ДІІ Моноліт-Сервіс», в кожному з яких зазначаються 5 квартир будинку № 21 загальною площею 362,7 кв. м., яким нараховується плата виключно за показниками індивідуальних (розподільчих) засобів обліку. 
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що такий підхід є проявом дискримінаційного ставлення з боку ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» до окремих споживачів будинку № 21 в тому числі відповідача, оскільки власники п`яти квартир ( № 5 , № 15 , № 22 , № 52 , № 56 ) не залучені до участі у відшкодування вартості спожитої у будівлі теплової енергії витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень будівлі та на функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будинку. 
Судом першої інстанції не перевірено дотримання позивачем при визначенні суми заборгованості положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу. 
Оскаржуване судове рішення у своїй мотивувальній частині взагалі не містить таких базових показників як опалювальна площа житлового приміщення споживача та обсяг спожитої індивідуальним споживачем теплової енергії, що свідчить про його необґрунтованість, в частині перевірки розміру заявлених позивачем вимог.
Від представника ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» - Суворової І.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить відмовити в повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги.
Вказує, що договір з постачання теплової енергії № 22 від 30.12.2021 року, укладений між ДП «Моноліт-Сервіс» та ОСББ «Радісна двадцять один», на який посилається апелянт, було скасовано рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 05 червня 2023 року у справі № 501/1109/23. 
ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» обґрунтовує свої вимоги на підставі чинного публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
ДП «Моноліт-Сервіс» неодноразово повідомляло голову правління ОСББ «Радісна двадцять один» про припинення дії Договору № 22 від 30.12.2021 року. 
Також, ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» неодноразово зверталася до голови правління ОСББ «Радісна двадцять один» про те, що послуги буде надавати позивач. 
15.09.2023 року були проведені Загальні збори об`єднання співвласників, на яких, зокрема, розглядалося питання щодо формального подальшої співпраці з новим постачальником послуг - ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс».
Щомісячно з листопада 2023 року по березень 2024 року представниками позивача складався акт зняття показників та перевірки працездатності теплових лічильників, під час чого був присутній голова правління Об`єднання Щербатих Г.П., а в подальшому ігнорував запрошення на складання таких актів.
Надані позивачем Акти свідчать про факт постачання теплової енергії за відповідною адресою. 
Скаржник не вчиняв жодних дій, передбачених законодавством та договором, у разі надання послуги неналежної якості: не складав акт-претензію, не надавав показників засобів обліку, не повідомляв постачальника про наявність будь-яких технічних чи якісних проблем, що свідчить про фактичне прийняття наданої послуги.
Щодо оплати здійсненої ОСББ «Радісна двадцять один» на рахунок ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» вказує, що на рахунок ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» надходили кошти від ОСББ «Радісна двадцять один», які були повернуті відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 21.12.2023 року, 29.12.2023 року, 24.01.2024 року, 29.02.2024 року, 08.04.2024 року, оскільки між ними відсутні домовленості про співпрацю.
Формування тарифу на оплату послуг, затверджено рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради №308 від 24.10.2023, і він не є предметом цієї справи.
Розмір абонентської плати за абонентське обслуговування 38,07 грн на місяць є фіксованою, але мешканцям будинку відповідача не нараховується.
Натомість, умовно-постійна складова не є абонентською платою, становить окрему частину тарифу на теплову енергію, яка передбачає покриття витрат на функціонування котелень та забезпечення готовності теплогенеруючого обладнання до надання послуг кінцевим споживачам, застосовується для будинків, підключених до цієї котельні (у вказаному випадку 54013,98 грн) за єдиним тарифом для всіх підключених будинків 3,63 грн/кв. м.
Втрата теплової енергії не розподіляється окремо від загального обсягу, спожитого будинком. І саме він розподіляється відповідно до наявності або відсутності у споживача вузлів розподільного обліку, що узгоджується з положеннями ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та не передбачає розподілу цих витрат на споживачів, у приміщеннях яких встановлено вузли розподільного обліку теплової енергії.
Щодо опалювальної площі квартири скаржника зазначає, що відповідні дані було взято з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з технічної документації, іншої документації ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» не отримувало.
Також, звертає увагу, що 20.12.2024 між ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та ОСББ «Радісна двадцять один» було підписано типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, з показаннями засобу вимірювальної техніки на дату укладення договору 753,42 Гкал. Голова правління ОСББ «Радісна двадцять один» підтвердив та підписав такі показники.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Тому, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених вимог.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_9 , загальною площею 70.8 кв. м., житловою площею 23.9 кв. м., що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4).
ТОВ «ДП Моноліт Сервіс» є виробником теплової енергії, що підтверджується копією ліцензії Одеської обласної державної адміністрації (а. с. 8).
Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 308 від 24.10.2023 встановлено ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії для споживачів категорії «населення» у розмірах та за структурами, наведеними в додатках 1-2 до цього рішення. Введено в дію рішення 01.11.2023 (а. с. 10).
Згідно Додатку 3 до вказаного рішення, встановлено двоставкові тарифи для споживачів будинків за адресами, зокрема, АДРЕСА_1 , які обслуговуються стаціонарними котельнями: умовна-змінна складова тарифу 1282,26 грн/1 Гкал (з ПДВ), умовна-постійна складова тарифу - 54013,98 грн/1 Гкал (з ПДВ) (а. с. 11).
29.09.2023 року ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» було опубліковано на сайті органу місцевого самоврядування пропозиція укласти індивідуальний договір на умовах типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії (а. с. 6-7).
Наказом № 7/п ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 01.11.2023 року, згідно рішення № 308 від 24.10.2023 року Чорноморської міської ради та Додатку 3 від 24.10.2023, з 01 листопада 2023 року введено в дію тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії в будинках, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Монліт-Сервіс», зокрема, АДРЕСА_1 (а. с. 9).
Наказом № 8/п ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 01.11.2023 року, встановлено з 01.11.2023 року ціну за абонентське обслуговування в розмірі 38,07 грн на одного абонента в місяць, в будинках котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», зокрема, АДРЕСА_1 (а. с. 13).
Наказом № 9/п ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 17.11.2023 року, вважати 17.11.2023 року початком опалювального періоду в будинках 9 мікрорайону, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» за адресами, зокрема, АДРЕСА_1 (а. с. 14).
Наказами ТОВ «ДП «Моноліт Сервіс» від 30.11.2023 року №10/п, 31.12.2023 року №11/п. 31.01.2024 року №1/п, 29.02.2024 року №2/п, 31.03.2024 року № 3/п, затверджено вартість спожитої енергії 1 кв. м. опалювальної площі, відповідно до здійснених розрахунків (додаток 1 до наказу) у наступному розмірі: Радісна 21 вартість опалення: у листопада 2023 року - 4,81 грн./м2; у грудні 2024 року - 9,38 грн./м2; у січні 2024 року - 10.37 грн./м2; у лютому 2024 року - 8,61 грн./м2; у березні 2024 року - у розмірі 8,22 грн./м2 (а. с. 16, 18, 21, 24, 26).
30.11.2023 року, 31.12.2023 року, 31.01.2024 року, 29.02.2024 року, 31.03.2024 року, комісією в складі представників ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та представників житлового будинку та голови ОСББ «Радісна двадцять один» - Щербатих Г.П., складено акти зняття показників та перевірки працездатності теплових лічильників (а. с. 17, 20, 22, зв. ас. 25, 28).
Таким чином, за період з листопада 2023 року по червень 2024 року ОСОБА_1 надані послуги з постачання теплової енергії, однак внаслідок несплати за такі послуги, утворилась заборгованість у розмірі 4858,10 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 15).
Колегія суддів виходить з наступного.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг.
Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті.
Враховуючи вищевикладене, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 14-280цс18.
29.09.2023 року, на офіційному веб-сайті Чорноморської міської територіальної громади, опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії з ТОВ «ДП «Моноліт-Сервіс».
20.12.2024 року між ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та ОСББ «Радісна двадцять один» було підписано типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії.
Пунктом 7 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг; плати за абонентське обслуговування.
Відповідно до п. 32 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 (далі - Правила), плата, за послуги розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
З розрахунку заборгованості за опалення, вбачається, що власник ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальна площа 69,60 за період з листопада 2023 року по червень 2024 року, загальний борг станом на 01.07.2024 року складає 4 858,10 грн.
Таким чином, позивачем обґрунтовано існування договірних відносин з відповідачем під час опалювального періоду 2023-2024 років, і надання таких послуг з постачання теплової енергії.
Доказів відсутності отриманих послуг теплопостачання у вказаний період, відповідач не надав.
Більше того, посилався на оплату ним таких послуг, однак на рахунок ОСББ «Радісна двадцять один».
Доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем доказів належного розрахунку вартості теплової енергії, а накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» такими бути не можуть, є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 308 від 24.10.2023 року, встановлено з 01.11.2023 року ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії для споживачів категорії «населення» у розмірах та за структурами, наведеними в додатках до цього рішення.
Накази не встановлюють нових тарифів, а лише відображають щомісячне застосування затверджених у встановленому порядку тарифів до площі та фактичного обсягу наданих послуг. Таким чином, вони підтверджують розрахунок нарахувань за спожиту теплову енергію. 
Безпідставними є доводи про невідповідність розміру щомісячної абонентської плати (умовно-постійна складова) із тарифом встановленим за рішенням Виконавчого комітету ЧМР №308 від 24.10.2023 року, оскільки умовно постійна складова у структурі двоставкового тарифу не є абонентською платою в розумінні законодавства, а становить окрему частину тарифу на теплову енергію, яка передбачає покриття витрат на функціонування котельні та забезпечення готовності теплогенеруючого обладнання до надання послуг кінцевим споживачам. Вартість умовно постійної складової тарифу затверджена рішенням № 308 та становить 54013,98 грн з ПДВ для котельні; указаний тариф застосовується для будинків, підключених до цієї котельні. Будинок відповідача є споживачами однієї спільної котельні, у зв`язку із чим для них встановлений єдиний тариф 3,63 грн на 1м2, який враховує технічні особливості, теплові навантаження та площу опалювальних приміщень.
Відповідно до частини 1 статті 8 та пункту 3 частини 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату формуються виконавцем на підставі показань вузла комерційного обліку, а розподіл здійснюється згідно з Методикою, затвердженою наказом Мінрегіону №315 від 22.11.2018. При цьому втрата теплової енергії не виділяється окремо, а є складовою загального обсягу теплової енергії, спожитого будинком, який і підлягає розподілу між споживачами залежно від наявності або відсутності вузлів розподільного обліку.
Таким чином, у разі обладнання окремих квартир індивідуальними приладами розподільного обліку теплової енергії, їх власники сплачують виключно за фактичними показниками цих приладів, що відображають споживання теплової енергії конкретним приміщенням. На таких споживачів не поширюється обов`язок брати участь у розподілі тієї частини загального обсягу, яка розподіляється між квартирами, не обладнаними індивідуальними приладами. Саме тому нарахування плати власникам п`яти квартир у будинку № 21 здійснюється виключно за показаннями встановлених приладів розподілювачів, що цілком узгоджується з вимогами статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Отже, посилання скаржниці на норми Методики у підтвердження протилежного, є безпідставними та не мають жодного правового значення для вирішення цього спору.
Посилання ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22.08.2023 у справі № 522/6341/22 є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі предметом спору є визнання укладеним договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та зобов`язання вчинити певні дії. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для їх переоцінки.
Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що розмір площі, за якою позивач здійснював обрахунок розміру наданих послуг, а саме 69,60 кв. м, не відповідає технічному паспорту на квартиру, виготовленого КП «БТІ» ЧМР від 05.11.2018 року, оскільки загальна площа квартири 70,8 кв. м, до якої входить балкон площею 3,1 кв. м, у зв`язку з чим, опалювальна площа квартири становить 67,7 кв. м.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи заочний розгляд справи, колегія суддів вважає за можливе прийняти до матеріалів справи наданий відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення технічний паспорт на належну йому квартиру, для оцінки судом в межах доводів апеляційної скарги, щодо невідповідність площі, на яку нарахована заборгованість.
З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_9 , виготовленого КП «БТІ» ЧМР від 05.11.2018 року, вбачається, що квартира посімейного заселення розташована на 11 поверсі 12-поверхового з мезоніном будинку та складається з 1 кімнати, житловою площею 23,9 кв. м, у тому числі: 1 кімната - 23,9 кв. м; кухня 28,3 кв. м; санвузол 4,6 кв. м; коридор 7,3 кв. м; шафа 0,7 кв. м; гардеробна 2,9 кв. м., квартира обладнана балконом (терасою) площею 3,1 кв. м; загальна площа квартири 70,8 кв. м (а. с. 77-79).У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що визначив опалювальну та загальну площу квартири за допомогою замовленого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де було вказано, що площа квартири становить 70,8 кв. м., наданою технічною документацією на будинок, в якому зазначено, що площа балкону становить 1,2 кв. м., внаслідок чого здійснювало розрахунок з опалювальної площі 69,60 кв. м. (70,8-1,2). Іншої документації ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» не отримувало.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, слушними доводи скарги, що опалювальна площа квартири становить 67,7 кв. м. (70,8- 3,1).
Враховуючи двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії, що встановлені рішенням Виконавчого комітету Одеського району Одеської області від 24.10.2023 року № 308, опалювальну площу квартири - 67,7 кв. м та вартість спожитої енергії 1 кв. м опалювальної площі у листопаді 2023 року, грудні 2023 року, січні 2024 року, лютому 2024 року, у березні 2024 року, розмір заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по червень 2024 року становить 4 041,71 грн (4,18 х 67,7 + 9,38 х 67,7 + 10,37 х 67,7 + 8,61 х 67,7 + 8,22 х 67,7 + 1 282,26).
Апеляційний суд вважає, що відповідачем не спростовано надання йому комунальних послуг ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», також не надано доказів надання комунальних послуг неналежної якості, тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за теплопостачання за період з листопада 2023 року по червень 2024 року у розмірі 4 041,71 грн.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру суми стягнення, зменшивши визначений до стягнення розмір заборгованості з 4 858,10 грн до 4 041,71 грн, залишивши в силі іншу частину рішення суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення слід відмовити.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини тринадцята статті 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 п. 3, ч.6 ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028 грн, внаслідок чого з урахуванням вимог пропорційності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 519,29 грн (3 028 х 83,20 %).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Чорноморськогоміського суду Одеської області від 11 березня 2025 року - змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» (ЄДРПОУ 43655153) заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по березень 2024 року у сумі 4 041,71 грн та судовий збір у сумі 2 519,29 грн.
В решті позову - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова