КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року м. Київ справа №320/24760/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №27436240201 від 27.03.2025;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №27456240201 від 27.03.2025;
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-27471 від 27.03.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №27475240201 від 27.03.2025.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на відсутності обставин вчинення ним порушень вимог податкового законодавства, встановлення відповідачем яких стало підставою для прийняття оскаржуваних рішень.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.
Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2023. За результатами перевірки ДПС складеного відповідний акт від 26.02.2025 №16506/К5/26-15-24-02-01/ НОМЕР_1 .
Відповідачем встановлені наступні порушення позивачем норм чинного податкового законодавства:
п. 177.10 ст. 177 ПК України - неналежне ведення обліку витрат, пов`язаних із господарською діяльністю;
п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України - заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у перевіреному періоді на загальну суму 28 460,28 грн;
пп. 1.6. п. 16-1 підрозділ 10 розділу XX ПК України - заниження податкових зобов`язань з військового збору за. результатами річного декларування в загальній сумі 23 205,02 грн;
абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - заниження суми єдиного внеску в загальній сумі 286 231,99 грн;
пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік;
пп. 16.1.7 п .16.1 ст. 16, п. 63.3 ст. 63 ПК України - не подання до органів ДПС повідомлень за формою 20-ОПП щодо об`єктів оподаткування нерухомого майна.
На підставі даних акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:
№ 27436240201 від 27.03.2025 за податком на доходи фізичних осіб в сумі 348 075,35 грн., у т.ч. за основним податковим зобов`язанням - 278 460,28 грн. та за штрафними санкціями 69 615,07 грн.;
№ 27456240201 від 27.03.20205 за військовим збором в сумі 29 006,27 грн., у т.ч. за основним податковим зобов`язанням 23 205,02 грн. та за штрафними санкціями 5 801,25 грн..
Також на підставі Акта перевірки відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-27471 від 27.03.2025 на загальну суму 429 347,99 грн., у т.ч. основний платіж - 286 231,99 грн., штрафна санкція - 143 116,00 грн. та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 27475240201 від 27.03.2025.
Загальна сума нарахованих позивачу податкових зобов`язань та штрафних санкцій становить 806 429,61 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до п. 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно вимог п.п. 177.4.5 п. 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати.
Як вбачається з відомостей акта перевірки, відповідачем встановлено такі обставини:
за 2018 рік - завищення витрат, становить 929 032,23 грн.; позивачем задекларовано собівартість придбаних та реалізованих ТМЦ в сумі 8 172 036, 55 грн., однак перевіркою документально підтверджено вартість витрат на суму 7 243 004, 32 грн., оскільки у 2018 році позивачем сплачено за придбані ТМЦ кошти в сумі 8 659 370,99 грн. (без ПДВ), в т.ч.: ТОВ «Лего Україна» - 8 473 349,09 грн, ТОВ «Бельвіль» - 186 021,90 грн., але при цьому станом на 01.01.2018 у Позивача існувала кредиторська заборгованість перед ТОВ «Лего Україна» в сумі 1 416 366,67 грн. (без ПДВ). 
Отже, розрахунок суми завищення витрат проведений ДПС шляхом математичного віднімання суми кредиторської заборгованості перед ТОВ «Лего Україна» станом на 01.01.2018 від загальної суми оплат за ТМЦ, здійснених позивачем впродовж 2018 року з подальшим віднімання отриманого у такий спосіб показника від задекларованої собівартості реалізованих ТМЦ (8 659 370,99 грн. - 1 416 366,67 грн. = 7 243 004,32 грн., тоді як 8 172 036,55 грн. - 7 243 004,32 грн. = 929 032,23 грн.);
за 2019рік - завищення витрат, становить 495 936,75 грн.; позивачем задекларовано собівартість вартість придбаних та реалізованих ТМЦ сумі 7 852 905,71 грн., однак перевіркою документально підтверджено вартість витрат на суму 7 356 968,96 грн., оскільки позивачем у 2019 році сплачено на користь контрагентів-постачальників за ТМЦ кошти в сумі 7 356 968,96 грн. (без ПДВ), в т.ч.: ТОВ «Лего Україна» - 7 083 537,27 грн., ТОВ «Бельвіль» - 254 787,02 грн., ТОВ «Видавництво «Артбукс» - 18 644,67 грн. 
Тобто, згідно позиції відповідача, сума завищення витрат становить різницю між задекларованою собівартістю реалізованих у 2019 році ТМЦ та сумою сплаченою позивачем у цьому ж звітному періоді за ТМЦ на користь контрагентів-постачальників (7 852 905,71 грн. - 7 356 968,96 грн. = 495 936,75 грн.);
за 2020 рік - завищення витрат, становить 122 032,55 грн.; позивачем задекларовано собівартість придбаних та реалізованих ТМЦ у сумі 5 502 632,52 грн., однак перевіркою документально підтверджено вартість витрат на суму 5 380 599,97 грн., оскільки позивачем у 2020 році сплачено на користь контрагентів- постачальників за ТМЦ кошти в сумі 5 380 599,97 грн. (без ПДВ), в т.ч.: ТОВ «Лего Україна» - 5 343 060,52 грн., ТОВ «Бельвіль» - 25 991,12 грн., ТОВ «Видавництво «Артбукс» - 11 548,33 грн. 
Тобто, згідно позиції відповідача, сума завищення витрат становить різницю між задекларованою собівартістю реалізованих у 2020 році ТМЦ та сумою сплаченою позивачем у 2020 році за ТМЦ на користь контрагентів-постачальників (5 502 632,52 грн. - 5 380 599,97 грн. = 122 032, 55 грн.).
У зв`язку з цим, контролюючим органом зроблено висновок про заниження чистого оподаткованого доходу за 2018 рік на суму 929 032,23 грн., за 2019 рік на суму 495 936,75 грн, 2020 рік на суму 122 032,55 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності в загальній сумі 278 460,28 грн., в т. ч.: за 2018 р. - 167 225,81 грн.; за 2019 р. - 89 268,61 грн., за 2020 р. -21 965,86 грн. 
З цих же причин в акті перевірки зазначено про заниження податкових зобов`язань з військового збору на загальну 23 205,02 грн., в т.ч.: за 2018 р. - 13 935,48 грн.; за 2019 р. - 7 439,05 грн.; за 2020 р. - 1 830,49 грн. Крім того, з посиланням на вказані вище порушення, встановлено заниження єдиного внеску у загальній сумі 286 231,99 грн., у т.ч.: за 2018 рік - 136 332,96 грн., за2019 рік - 103 310,64 грн., за 2020 рік - 46 588,39 грн.
Фактично, позиція контролюючого органу зводиться до того, що у межах кожного звітного періоду (календарного року) собівартість реалізованих ТМЦ має повністю збігатися та відповідати сумі грошових коштів, сплачених контрагентам-постачальникам за придбання ТМЦ. Водночас, на противагу цьому, негативна різниця між цими двома показниками автоматично визнається ДПС сумою завищення витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.
У контексті зазначеного, суд звертає увагу на те, що умовами договору купівлі-продажу №54 від 05.07.2013, укладеного між ТОВ «Лего Україна» (продавець) та позивачем (покупець), передбачено (п. 5.1 договору, в редакції додаткової угоди №6 від 15.09.2017), що продаж продукції (ТМЦ) здійснюється в кредит з відстроченням платежу. Максимальна сума кредиту 3 500 000 (три мільйона п`ятсот тисяч) гривень включаючи ПДВ. Покупець здійснює повну (100%) оплату Продукції не пізніше 80 календарних днів з дати видачі видаткової накладної. 
Відтак, можливість наявності у позивача кредиторської заборгованості перед ТОВ «Лего Україна», у тому числі, на початок звітного річного періоду, не суперечить чинному законодавству.
Суд звертає увагу, що під час розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається в наступному. Такі витрати може бути враховано під час обчислення чистого оподатковуваного доходу в тому звітному періоді, коли їх фактично зробив платник податку. Поруч із цим, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування має право зарахувати до витрат звітного року безпосередньо пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) витрати, зроблені в попередньому році, але пов`язані з отриманням доходу звітного року.
Отже, у контексті оподаткування вирішальне значення мають звітний період в якому було реалізовано ТМЦ (дохід), а також звітний період коли платник податків розрахувався за ці ТМЦ зі своїми контрагентами-постачальниками (витрати). Допускається оплата контрагентам-постачальникам поставлених ними ТМЦ у попередньому році та реалізація цих наступного року. Також платник податків вправі реалізувати наявні у нього на складі ТМЦ, за які він наразі ще не розрахувався із своїми постачальниками (дебіторська заборгованість), але виключно при умові здійснення необхідного повного розрахунку за реалізовані ТМЦ у цьому ж звітному році. Натомість, при реалізації ТМЦ, розрахунок за які із контрагентами-постачальниками здійснений у наступному за звітним році, відповідні витрати не враховуються при оподаткуванні доходу від реалізації ТМЦ.
При цьому, як вказує позивач, ТМЦ, придбані ним у ТОВ «ЛЕГО УКРАЇНА», доставляються до Магазину позивача, де в подальшому здійснюється їхня реалізація кінцевим споживачам. ТМЦ розміщуються на полицях у торгівельному просторі Магазину (позивач не мав у Перевіреному періоді окремих спеціальних складських приміщень для зберігання ТМЦ). Розрахунки із ТОВ «Лего Україна» здійснюються позивачем по мірі реалізації ТМЦ у Магазині у межах того ж самого звітного періоду (позивач оплачує ТОВ «ЛЕГО УКРАЇНА» вартість ТМЦ, які фактично реалізовані ним у Магазині і за які споживачами здійснений розрахунок). 
Тим не менше, окремі позиції ТМЦ, які тривалий час не реалізуються у Магазині, оплачуються позивачем до їхньої фактичної реалізації, але з наступним їх продажем кінцевим споживачам у цьому ж або у наступному звітному році. 
Відтак, стосовно розрахунків із контрагентами за відвантажені ним ТМЦ позивачем використовуються два методологічні підходи: перший - оплата по факту роздрібної реалізації ТМЦ у Магазині кінцевим споживачам у межах того самого звітного періоду; другий - оплата до моменту роздрібної реалізації ТМЦ кінцевим споживачам з подальшою реалізацією відповідних ТМЦ у цьому ж або наступних звітних періодах. В обох випадках витрати враховуються лише після та на підставі проведення повного розрахунку за ТМЦ із постачальниками. Позивачем у перевірному контролюючим органом періоді не здійснювалася роздрібна реалізація ТМЦ, розрахунки за які із постачальникам були проведені у наступних за періодом реалізації ТМЦ звітних періодах.
Наявність у Позивача кредиторської заборгованості перед ТОВ «ЛЕГО УКРАЇНА» на початок 2018 року пояснюється тим, що окремі ТМЦ були замовлені Позивачем у ТОВ «ЛЕГО УКРАЇНА» та доставлені до його Магазину наприкінці 2017 року, проте, станом на 01.01.2018, ще не були реалізовані кінцевим споживачам. Відтак, наявність таких ТМЦ не означає, що їхня собівартість (сума витрат на їх придбання) не могли бути враховані у складі витрат 2018 року.
Станом на 01.01.2018 непогашена кредиторська заборгованість позивача перед контрагентами-постачальникам становила 1 416 366,67 грн. В той же час вартість залишків ТМЦ на складі на цю ж дату складала 1 714 673,41 грн. Відповідно, ТМЦ на суму 298 306,74 грн., які перебували у позивача станом на 01.01.2018 були оплачені ним у попередньому звітному податковому періоді - у 2017 році.
Станом на 01.01.2019 заборгованість позивача перед контрагентами-постачальниками дорівнювала 1 796 015,85 грн, при цьому вартість залишків ТМЦ становила 2 196 182,44 грн, відповідно різниця була 400 166, 59 грн. Станом на 01.01.2020 заборгованість перед контрагентами-постачальниками - 1 531 399,77 грн., вартість залишків ТМЦ - 1 823 214,02 грн., різниця - 291 814,25 грн.
Загалом впродовж 2018-2020 років позивачем було реалізовано ТМЦ на суму 21 527 574,78 грн (2018 рік - 8 172 036,55 грн., 2019 рік - 7 852 905,71 грн., 2020 рік - 5 502 632,52 грн.). За той же період Позивачем було сплачено на користь контрагентів-постачальників 21 400 943,42 грн. (2018 рік - 8 659 370,99 грн., 2019 рік - 7 359 078,78 грн., 2020 рік - 5 382 493,64 грн.). 
Отже, негативна різниця між задекларованою собівартістю реалізованих ТМЦ та сумою грошових розрахунків із постачальниками становить лише 126 631,36 грн. Відтак, суми реалізації ТМЦ та суми витрат господарської діяльності співставні між собою. При цьому, факт того, що певна частина ТМЦ оплачувалася у попередніх періодах, свідчить те, що позивачем не були завищені витрати господарської діяльності.
Зазначене підтверджується товарними звітами про реалізацію ТМЦ, платіжними документами, витягом з Книги обліку доходів позивача, які були долучені до матеріалів справи.
Згідно п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово- господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
На виконання підпункту 16.1.15 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження.
Під час перевірки позивачу направлено запит № 1 від 06.02.2025 про надання документів та письмових пояснень. Стосовно суті спору та відповідних спірних питань, що підлягають дослідженню у межах цієї справи, ДПС було запитано у позивача, зокрема, накладні (видаткові/прибуткові/податкові), товарно-транспортні накладні, з товарними/фіскальними чеками, ордерами; відомості щодо детальної структури задекларованих витрат (у розрізі структурних елементів по роках за перевіряємий період); відомості щодо наявності залишків товарно-матеріальних цінностей станом на початок та кінець перевіряємого періоду. 
Запитувані документи та інформація були надані позивачем.
За приписами п. 109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Між тим, враховуючи наведене вище, вбачається, що відповідачем належним чином не доведено фактів порушення позивачем податкового законодавства. 
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 064, 30 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №27436240201 від 27.03.2025;
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №27456240201 від 27.03.2025;
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-27471 від 27.03.2025;
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №27475240201 від 27.03.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у розмірі 8 064, 30 грн (вісім тисяч шістдесят чотири гривні тридцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.