Справа № 183/402/26
№ 2-о/183/4/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Приватний нотаріус Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, ОСОБА_2 , про: 
- встановлення факту, що місцем відкриття після смерті ОСОБА_4 є       АДРЕСА_1 ,
в с т а н о в и в:
у грудні 2025 року адвокат Кошель Віталій Іванович, діючи за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 (надалі – заявник), звернувся до суду з цією заявою. 
В обґрунтування заяви вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько дружини представника заявника – ОСОБА_4 , дідусь сина представника заявника – ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , як тимчасово переміщена з міста Луганська особа до смерті постійно проживав по АДРЕСА_1 в будинку своєї дочки без реєстрації. Місце реєстрації ОСОБА_4 на момент смерті та з ІНФОРМАЦІЯ_2 є: АДРЕСА_2 . Для одержання свідоцтва про право на спадщину у приватного нотаріуса Самарівського нотаріального округу Шевченко Г. В. заявникові необхідно надати рішення суду про встановлення місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Постановленою судом ухвалою від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання. Витребувано докази у виді копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 . Докази отримано судом 23 лютого 2026 року.
У судовому засіданні 30 березня 2026 року до участі у справу залучено заінтересовану особу – ОСОБА_2 та постановлено ухвалу про її допит, з її згоди та допитано її.
В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву. Вказав, що з листопада 2014 року батько його дружини, ОСОБА_2 та дідусь його сина – ОСОБА_3 – ОСОБА_4 був змушений виїхати з міста Луганська, де він постійно проживав, до міста Самар (на той час – Новомосковськ) Дніпропетровської області та почав постійно проживати по АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_3 . Внаслідок стану здоров`я та похилого віку ОСОБА_4 пересувався зі складнощами, тому, майже постійно, знаходився у будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку з погіршенням стану здоров`я та початком кровотечі у квітні 2025 року він привіз ОСОБА_4 до будинку по АДРЕСА_3 , де той і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала заяву та просила її задовольнити з підстав, указаних у ній. Пояснила, що вона жила разом зі своїм батьком, ОСОБА_4 перед його смертю за адресою: АДРЕСА_1 , доглядала його.
Заінтересована особа-1 у судове засідання не з`явилась, підстав неявки не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить надана на виконання ухвали суду копія спадкової справи. Неявка заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.
Заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи-2, допитавши заінтересовану особу-2 в якості свідка, перевіривши пояснення матеріалами справи, показами свідка, суд висновує таке.
Згідно з засвідченою копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 19 листопада 1958 року та свідоцтва про укладення шлюбу від 28 червня 1980 року серія НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_1 /а.с.35/.
З копії довідки про первинну реєстрацію особи переселенця від 12 листопада 2014 року р. № 110, вбачається, що ОСОБА_4 з 17 травня 2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Спільно з ним зареєстровано 0 осіб /а.с.6/.
З копії довідки № 1215000264 від 13 листопада 2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої 13 листопада 2014 року вбачається, що з 12 листопада 2014 року фактичне місце проживання ОСОБА_4 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.6/.
З копії акту голови квартального комітету № 27 м. Самар, Дніпропетровської області, складеного у присутності сусідів, мешканців будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживав разом з донькою – ОСОБА_2 , як ВПО з 12 листопада 2014 року по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7/.
З копії довідки сімейного лікаря КНП «Новомосковський МЦПМСД» АЗПСМ № 1 ОСОБА_6 від 22 грудня 2025 року вбачається те, що ОСОБА_4 , 1937 року народження спостерігався у сімейного лікаря ОСОБА_7 з листопада 2014 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.
З копії лікарського свідоцтва про смерть № 1/41 від 28 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Самар Дніпропетровської області, України. Смерть настала вдома за адресою: АДРЕСА_3 . З довідки про причину смерті до форми 106/о № 1/41 встановлена хронічна недостатність кровообігу, атеросклеротична хвороба серця, лікарем, що лікував померлого /а.с.9/.
29 квітня 2025 року видане свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 , надане суду у засвідченій копії, в якому місцем смерті вказано місто Самар Дніпропетровської області /а.с.10/.
З отриманої судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , у сукупності з поданими заявником доказами, вбачається, що:
- 31 серпня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Приватного нотаріуса Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганни Василівни з заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_4 /а.с.21/;
- 09 грудня 2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений Носенком А. Г. державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-3409, яким заповів все своє майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.23/;
- 31 серпня 2025 року нотаріус звернувся до відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області для надання довідки про реєстрацію ОСОБА_4 /а.с.25/;
- 18 вересня 2025 року листом № 1836/0/2-25 виконавчим комітетом Самарівської міської ради Дніпропетровської області повідомлено нотаріуса, що відповідно до даних реєстру територіальної громади ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті зареєстрованим в м. Самар не значився /а.с.26/;
- 09 грудня 2025 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.27/;
- 16 грудня 2025 року за № 161/02-14 нотаріусом направлено запит до відділення ПФУ у м. Самар про надання відомостей про наявність або відсутність недоотриманих ОСОБА_4 сум пенсії за життя /а.с.31/;
- 11 грудня 2025 року нотаріусом за вих. № 157/02-14 ОСОБА_1 , як представника   ОСОБА_3 повідомлено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, якщо місце проживання невідоме, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження нерухомого майна, або основної її частки. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця на день його смерті. Згідно з заявою, що була подана нотаріусу, спадкодавець на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За документами, наданими до спадкової справи встановлено, що місце відкриття спадщини (останнє місце проживання) спадкодавця ОСОБА_4 , не встановлено. За адресою, вказаною в заяві він зареєстрований не був, а належне йому нерухоме майно знаходиться на території міста Луганська та Луганської області, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності з вимогами глави 10 частини 1 п.п. 1.0-1.14 «Порядку вчинення нотаріальних дій» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом перевіряється факт смерті, час та місце відкриття спадщини. В даному випадку місце проживання спадкодавця документально не підтверджується. Виходячи із викладеного, повідомлено, що відсутність документального підтвердження місця відкриття спадщини унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Роз`яснено право звернення до суду для встановлення останнього місця проживання спадкодавця, що стане юридичною підставою визначення місця відкриття спадщини /а.с.5, 32/;
- 12 січня 2026 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомлено нотаріуса, що ОСОБА_4 згідно з рішеннями суду нарахована доплата пенсії по справам №160/13795/22, № 160/23116/23 та № 160/24898/24. Повідомлено про відсутність надходження пакету документів на недоотриману пенсію згідно з рішеннями суду та що питання про отримання заборгованості може вирішуватися в судовому порядку спадкоємцями /а.с.33/.
Допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_2 показала суду, що її батько – ОСОБА_4 у листопаді 2014 року був змушений залишити свій дім в м. Луганськ та переїхав, як ВПО, в м. Новомосковськ до її будинку, де став проживати за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою він проживав до дня смерті, майже безперервно, був на обліку лікаря та отримував соціальну допомогу.
Вирішуючи подану заяву, суд ураховує таке.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право".
Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).
Згідно з пп.1.2 п.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
За пп.1.12 п.1 глави 10 розділу II Порядку місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини. Якщо об`єктів нерухомого майна декілька місцем відкриття спадщини є місцезнаходження одного із об`єктів цього майна на вибір спадкоємця(ів). За відсутності нерухомого майна місцем відкриття спадщини є місцезнаходження основної частини рухомого майна, наявність якого може бути підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, випискою з реєстру власників іменних цінних паперів, ощадною книжкою, договором банківського рахунку тощо. Після смерті військовослужбовців строкової служби, а також осіб, які навчалися в навчальних закладах, що розташовані поза місцем їх проживання, місцем відкриття спадщини визнається те місце, де вони проживали до призову на строкову військову службу або до вступу до відповідного навчального закладу. Після смерті фізичної особи, яка проживала у будинку-інтернаті для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, іншому закладі соціального призначення, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження відповідного закладу. Після смерті фізичної особи, що утримувалася в установі виконання покарань, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце проживання до застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відбування покарання. Після смерті фізичної особи, яка проживала на території монастиря, храму, іншої культової будівлі, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження відповідної будівлі. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до пп.1.13 п.1 глави 10 розділу II Порядку місце відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання спадкодавця; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (рішення суду, документи, до яких вносились відомості про місце проживання тощо). Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.
За п.1.14 п.1 глави 10 розділу II Порядку у разі відсутності у спадкоємців документа, що підтверджує місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.
У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
При цьому, згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року у справі № 6-41137св13, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», згідно з якою реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу.
Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року у справі № 6-14554св15 реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, для реалізації прав та свобод особи реєстрація її місця проживання чи місця перебування наперед встановленого значення не має.
Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» висновки судів про те, що вирішальне значення при визначенні місця проживання особи є офіційні дані органу реєстрації місця перебування та місця проживання фізичної особи, а не дані про її фактичне місце проживання, є передчасними.
Отже, за умови наявності реєстрації місця проживання особи за певною адресою і при цьому фактичне постійне проживання особи за іншою адресою без проведення такої реєстрації у визначеному порядку не означає, що зазначена особа постійно проживає за місцем своєї реєстрації, якщо про це свідчать протилежні факти.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
При цьому, за пунктом 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом шести місяців з дня його припинення або скасування у випадку, якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територія, на якій ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі, заява про прийняття спадщини, заява про відмову від прийняття спадщини, заява про відмову від заповідального відказу, вимога кредитора спадкодавця до спадкоємців, заява про охорону спадкового майна, заява про згоду бути виконавцем заповіту після відкриття спадщини, інші заяви щодо спадщини, спільного майна подружжя (колишнього подружжя) в межах спадкової справи подаються нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини.
У разі якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт або території, зазначені в абзаці першому цього пункту, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення органами влади своїх повноважень у повному обсязі, а також у разі заведення спадкової справи не за місцем відкриття спадщини до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», вчинення нотаріальних та інших дій нотаріусом щодо спадщини та спільного майна подружжя (колишнього подружжя) в межах спадкової справи здійснюється за місцем подання першої заяви. Якщо місцем подання першої заяви є населений пункт або території, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинення нотаріальних та інших дій нотаріусом щодо спадщини та спільного майна подружжя (колишнього подружжя) в межах спадкової справи здійснюється за місцем подання першої заяви про видачу свідоцтва в населеному пункті або на території, що не зазначені в абзаці першому цього пункту.
Положення абзацу першого цього пункту в частині місця подання заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів застосовуються також до спадщини, місцем відкриття якої є населений пункт, розташований на тимчасово окупованій території України, протягом усього періоду тимчасової окупації такої території та шести місяців після завершення тимчасової окупації.
Положення абзаців першого та другого цього пункту застосовуються також до спадщини, яка відкрилася до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини».
За п.2.1 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна: про прийняття спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; про згоду бути виконавцем заповіту; про відмову від заповідального відказу; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців.
Статус населеного пункту або території, що є місцем відкриття спадщини, перевіряється нотаріусом на час подання першої заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.
Оскільки матеріали справи не містять документів, визначених пп.1.13 п.1 глави 10 розділу II Порядку, нотаріусом із посиланням на п. 1.14 п.1 глави 10 розділу II Порядку повідомлено про відсутність у спадкоємців документа, що підтверджує місце відкриття спадщини та роз`яснено спадкоємцю його право на звернення до суду з заявою про встановлення місця відкриття спадщини, спадкоємцем поданими доказами, поясненнями спадкоємця за законом першого ступеню споріднення, яка не зверталася з заявою про прийняття спадщини у встановлений строк, підтверджено факт постійного безперервного проживання спадкодавця, який є тимчасово переміщеною особою у АДРЕСА_1 , з 2014 року, наявності спору між спадкоємцями судом не встановлено, а встановлення факту необхідно спадкоємцю для отримання спадщини, суд вважає підтвердженими підстави для задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
заяву ОСОБА_3 – задовольнити.
Встановити місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Самар Дніпропетровської області, – АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення в повному обсязі складене та підписане 03 квітня 2026 року.

Учасники справи:
заявник – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою:     АДРЕСА_1 ;
заінтересована особа-1 – Приватний нотаріус Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гідності, буд. 21;
заінтересована особа-2 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП невідоме; проживає за адресою:     АДРЕСА_1 .

Суддя         Д. О. Парфьонов