ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 березня 2026 року        м. Чернівці           Справа № 713/3084/25
Провадження №22-ц/822/466/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Литвинюк І. М., 
суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,  
за участю секретаря судового засідання: Собчук І. Ю.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа: приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Олександр Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сироти Михайла Ілліча, подану в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2026 року, головуючий у І-й інстанції Кибич І. А., 

ВСТАНОВИВ: 

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк О. О., про визнання недійсними договорів дарування.
Під час підготовчого провадження представником позивача адвокатом Каліч Є. А. подано клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи. 
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2026 року клопотання задоволено. Призначено у даній справі судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
чи хворіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на психічне захворювання або тимчасовий психічний розлад у період, що охоплює з 19 лютого 2019 року по 01 березня 2019 року, на момент посвідчення заяв про згоду, зареєстрованих у реєстрі за №261, №262, на дарування її чоловіком ОСОБА_4 нерухомого майна, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.?
чи могла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявністю психічного захворювання або тимчасового психічного розладу, усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у період з 19 лютого 2019 року по 01 березня 2019 року на момент посвідчення заяв про згоду, зареєстрованих у реєстрі за № 261, № 262, на дарування її чоловіком ОСОБА_4 нерухомого майна, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.?
Проведення експертизи доручено експертам Чернівецької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», юридична адреса: м. Чернівці, вул. Е. Кольбенгаєра, 2, і надано в їх розпорядження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , з медичними документами щодо її захворювання.
Для проведення експертизи надано експертам доступ до медичної документації стосовно підекспертної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , які перебувають чи можуть перебувати в ОКНП "Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги".
Оплату за проведення експертизи покладено на позивачку ОСОБА_1 .
Надано експертам матеріали цивільної справи №713/3084/25 з наданням дозволу використання усіх матеріалів, що містяться у ній і необхідних для дослідження.
На час проведення експертизи підготовче провадження по справі зупинено.
Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від проведення експертизи. 
Задовольняючи клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для правильного розгляду справи та з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для справи, необхідні спеціальні знання. 
Не погодившись з указаною ухвалою, представник відповідачів ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а також відбулось неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Вказує на те, що ЦПК України дійсно передбачає призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення чи могла особа усвідомлювати свої дії та керувати ними під час укладання правочину. Однак, для цього мають бути наявні хоч якісь сумніви у психічному стані особи на той момент. І для таких сумнівів мають бути наявні хоч якісь підстави. Проте ніяких таких даних не зазначено ані в клопотанні, ані в ухвалі суду про призначення психіатричної експертизи, ані в наданих стороною позивача медичних документах. 
У відзиві представник позивача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін. 
Зазначає, що позивачка тривалий час (з 2007 року по 2019 рік) хворіє на різного роду захворювання, зокрема і на ті, які можуть впливати на психічний стан людини.
При цьому, як вже зазначалось як у позовні заяві, так і у клопотанні про призначення судово-психіатричної експертизи, позивачка на початку лютого 2019 року сильно занедужала, що призвело до загострення захворювань і вона опинилася на стаціонарному лікуванні, де перебувала з 19.02.2019 по 01.03.2019 (копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 275 від 01.03.2019 з ОКУ «Чернівецький обласний ендокринологічний центр»).
Отже, вік позивачки, тривалий час перебування на лікуванні, наявність у неї хвороб, а також перенесене напередодні (за 11 днів до вчинення правочинів) лікування, дає підстави для сумніву у психічному стані позивачки на момент підписання нею заяв про згоду на дарування її чоловіком будівлі вагової і належної до неї земельної ділянки та будівлі прохідної і належної до неї земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Винницького районного нотаріального округу Штефюк О.О. 13 березня 2019 р. та зареєстрованих в реєстрі за номерами 262 та 261.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування одного із основоположних елементів правосуддя.
За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України, є висновок експерта.
Судова експертиза, як один із засобів доказування, сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з наданням висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (абзац 1 статті 7-1 Закону України "Про судову експертизу").
Як визначено у частинах 1, 2 статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
За змістом частини 3 статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мінюста №53/5 від 08.10.1998 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 року за № 705/3145, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року зазначено, що експертиза призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи, і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого в статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договорів недійсними. 
В підготовчому судовому засіданні представником позивача Каліч Є. А. заявлено клопотання про призначення по справі судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в момент підписання нею заяв про згоду на дарування її чоловіком будівлі вагової і належної до неї земельної ділянки та будівлі прохідної і належної до неї земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк О. О. 13 березня 2019 року та зареєстрованих в реєстрі за номерами 262 та 261.
Клопотання обґрунтовано тим, що 13 березня 2019 року позивачку ОСОБА_1 привезли до нотаріуса для підписання документів, зміст яких їй не було прочитано та роз`яснено, а також зміст яких вона не розуміла, враховуючи її вік, наявність хвороб та її психологічний стан. Вважала, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Однак зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою визнання договорів недійсними позивачка вказує, що вони були вчинені під впливом омани з боку відповідача та помилки розуміння ОСОБА_1 природи правочину (ч. 1 ст. 229 та ч. 1 ст. 230 ЦК України).
Позивачка у позові не вказувала на те, що на час вчинення правочинів вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, а тому на підставі статті 225 ЦК України договори слід визнати недійсними. Отже, з цих підстав позов не подавався.
Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Однак, задовольняючи клопотання позивача та призначаючи у справі судово-психіатричну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин справи необхідно призначити судово-психіатричну експертизу. Інших мотивів задоволення клопотання в ухвалі не наведено.
Отже, суд першої інстанції, призначаючи експертизу, належним чином не обґрунтував, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях, і яких саме, і для встановлення яких обставин, і чи входять вони до предмета доказування у цій справі.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №902/834/20, від 13 серпня 2021 року у справі №917/1196/19, від 30 вересня 2021 року у справі №927/110/18, від 23 грудня 2021 року у справі №5015/45/11 (914/1919/20).
Виходячи з норм законодавства, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, а питання, поставлені на вирішення експерта, повинні потребувати спеціальних знань, без яких неможливо встановити відповідні обставини.
Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет і підстави позову, колегія суддів вважає, що призначення та проведення такої експертизи немає реального значення для вирішення даного спору по суті, а поставлені на вирішення експертів питання не входять до предмета доказування у цій справі.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доцільність призначення у даній справі судово-психіатричної експертизи та визначення питань, які не входять до предмету доказування.
Враховуючи наведене, оскільки ані в позовній заяві, ані в клопотанні про призначення експертизи не зазначено жодних даних станом на 13 березня 2019 року про сумніви у психічному стані позивача, що потребує дослідження шляхом призначення судово-психіатричної експертизи, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ухвала суду є необґрунтованою, а відтак підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про призначення судової експертизи та ухвалення нового судового рішення про залишення клопотання представника позивача ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити.
Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2026 року скасувати.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними судово-психіатричної експертизи відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 18 березня 2026 року.

Суддя- доповідач     І. М. Литвинюк
Судді:        І. Н. Лисак 
І. Б. Перепелюк