ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/20330/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач, ЗМУ ДСПП), в якому просить;
- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025 про накладення штрафу за порушення штрафу законодавства про працю та зайнятість населення на ФОП ОСОБА_1 
- стягнути з державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 26 669 грн, стягнутих за ВП НОМЕР_3 з виконання виконавчого документу; постанова № ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС (платіжна інструкція №Р9UC0L4T00 від 30.09.2025). 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірною постановою на позивача накладено штраф за порушення, передбачене абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, а саме ненадання під час проведення перевірки на вимогу контролюючого органу для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення, яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом перевірки, чим створено перешкоди для проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю. Вважає спірну постанову протиправною, оскільки вона не була належним чином проінформована як про проведення перевірки, так і про необхідність надання документів на вимогу контролюючого органу. Зазначає, що направлення вимоги про надання документів від 14.04.2025 на дату складання акту не було вручене, оскільки надійшло на адресу позивача лише 19.04.2025, тобто після строку, наданого для подання відповідних документів. Тому позивач не створював перешкод відповідачу у проведенні перевірки, а дії відповідача стосовно складення акту про неможливість проведення заходу державного контролю у зв`язку з ненаданням необхідних документів для проведення такого заходу були передчасними.
Окрім того, зазначає, що нею вже був сплачений штраф за постановою по справі про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/12028/023622/ПТ/ПС від 12.05.2025 за порушення статті 188-6 КУпАП України, а саме за невиконання законних вимог посадової особи територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень/забезпечення дотримання законодавства про працю. Однак згодом, після сплати штрафу за цією постановою, відповідачем видано нову постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025, в якій відповідальність передбачена за частиною 2 статті 265 КЗпП України. Вважає, що притягнення її до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням викладеного вважає спірну постанову у цій справі протиправною та просить її скасувати.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у тому, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для інформування ФОП ОСОБА_1 про проведення заходу контролю та забезпечення її участі у проведенні такого усіма доступними відповідачу способами, зокрема, письмово, на виконання вимог статті 5 Закону №877-V, шляхом надсилання поштовим зв`язком за відомою адресою місцезнаходження, електронною поштою та за номером телефону, зазначеними у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, чого Позивачем в позовній заяві не спростовано належними доказами.
Зазначає, що посадовими особами Міжрегіонального управління на адресу місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 , зазначену Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом від 14.04.2025 №7900800268806 скеровано копію направлення від 11.04.2025 №3X/1/6388-25, листа-погодження про проведення заходів державного нагляду (контролю) №ЦА-1791/1.3/2.3.4-25а від 01.04.2025 та вимогу від 14.04.2025 № 3Х/ЛВ/12028/023622/НД про надання документів, необхідних для проведення позапланової перевірки. Також, на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та мобільний номер « НОМЕР_1 » ФОП ОСОБА_1 , які зазначені в інформації для здійснення зв`язку Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було скеровано зазначені вище документи. При цьому, поштове відправлення №7900800268806 від 14.04.2025 було повернуто на адресу Міжрегіонального управління за закінченням терміну зберігання 03.05.2025. Зважаючи на викладене, Міжрегіональне управління як орган контролю діяло виключно в межах повноважень, визначених законодавством та дотримало процедуру проведення заходу державного нагляду контролю. Попри наявність погоджувальних документів та сповіщення про проведення заходу контролю, позивачем не було вчинено дій для можливості реалізації повноважень посадових осіб, передбачених законом. Позивач не вжив належних заходів для налагодження зв`язку з поштовим оператором для отримання кореспонденції. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/18, зазначає, що відправник не може відповідати за доставку кореспонденції, а позивач повинен самостійно налагодити зв`язок з оператором поштового зв`язку з метою забезпечення отримання надісланої йому кореспонденції.
Щодо твердження про притягнення позивача двічі до відповідальності за одне й те саме порушення зазначає, що ФОП ОСОБА_1 притягнуто за різними видами відповідальності, тобто застосовано декілька різних проваджень, зокрема відповідно до статті 188-6 КУпАП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності (за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади), а відповідно до статті 265 КпП України - застосовано фінансову санкцію (за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні). Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 13.10.2025 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Вимоги ухвали позивачем виконано. 
Ухвалою від 22.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін. 
Відповідачем 05.11.2025 (вх. №88481) подано відзив на позовну заяву.
Позивачем 11.11.2025 (вх. №90129) подано додаткові пояснення по справі.
Відповідачем 24.11.2025 (вх. №93645) подано додаткові пояснення по справі.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якої є КВЕД: 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. 
На адресу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшло звернення фізичної особи (вх. №O-351/3Х-25 від 24.03.2025) щодо можливих порушень законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 .
На підставі абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», окремого доручення Голови Державної служби України з питань праці від 23.04.2024 №Д-33/1/4.1-24а, звернення від 24.03.2025 вх. № 0-351/3X-25 та листа-погодження про проведення заходів державного нагляду (контролю) №ЦА-1791/1.3/2.3.4-25а від 01.04.2025, Міжрегіональним управлінням видано наказ №218/3Х-3К від 11.04.2025 та направлення №3X/1/6388-25 від 11.04.2025, яким уповноважено інспекторів на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю з питань оформлення трудового договору, особливостей обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, законності припинення трудових договорів у ФОП ОСОБА_1 у період з 14.04.2025 по 15.04.2025.
Відповідно до направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) 11.04.2025 № 3X/1/6388-25, з метою здійснення позапланового заходу державного контролю у ФОП ОСОБА_1 , посадовими особами Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 14.04.2025 здійснено вихід за адресою здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .
Посадовими особами Міжрегіонального управління на адресу місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 рекомендованим листом №7900800268806, скеровано вимогу від 14.04.2025 №3X/ ЛВ/12028/023622/НД про надання до 11:30 год. 15.04.2025 документів, необхідних для проведення позапланової перевірки в частині дотримання законодавства про працю з питань оформлення трудового договору, особливостей обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, законності припинення трудових договорів.
Поштове відправлення №7900800268806 від 14.04.2025 було повернуто 03.05.2025 на адресу Міжрегіонального управління за закінченням терміну зберігання.
Додатково посадовими особами Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці вжито заходів щодо інформування ФОП ОСОБА_1 про здійснення перевірки, її підстав,строку, предмету тощо, на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та мобільний номер « НОМЕР_1 », які зазначені для здійснення зв`язку з ФОП ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
У зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про охорону праці/працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом перевірки посадовими особами західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 15.04.2025 складено акт №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП про неможливість проведення заходу державного контролю.
Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці 12.05.2025 складено протокол № ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/ПТ про адміністративне правопорушення, виявлене 15.04.2025, на підставі якого прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЛВ/120/023622/ПТ/ПС, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 188-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 360 грн.
ФОП ОСОБА_1 сплачено штраф, накладений постановою по справі про адміністративне правопорушення від 12.05.2025 № №ЗХ/ЛВ/120/023622/ПТ/ПС, що підтверджується платіжною інструкцією №24 від 30.05.2025.
Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці розглянуто справу про накладення штрафу та на підставі акта про неможливість проведення заходу державного контролю від 15.04.2025 №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19.06.2025 №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 24 000 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №P9U0L4T00 від 30.09.2025 з ФОП ОСОБА_1 стягнуто 26 669 грн за Виконавчим провадженням НОМЕР_3 з виконання виконавчого документа: Постанова №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025.
Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025 є предметом оскарження з підстав протиправності. 
При вирішенні спору суд виходив з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).
Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. 
Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи. 
Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).
Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Відповідно до частин 9, 10 статті 4 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.
Посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.
Абзацом 3 частини 1 статті 6 Закону №877-V передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є зокрема перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).
Згідно з частиною 4 статті 6 Закону №877-V строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.
Абзацом другим цієї ж частини передбачено, що продовження строку здійснення позапланового заходу не допускається.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №877-IV орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право:
вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства;
вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю);
відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом;
надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків;
застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
Статтею 11 Закону №877-V встановлено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний, зокрема не створювати перешкоди органам державного нагляду (контролю) чи їх посадовим особам при здійсненні ними заходів державного нагляду (контролю), за умови що зазначені заходи здійснюються такими особами відповідно до вимог закону; виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.
Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Відповідальність за порушення законодавства про працю визначена статтею 265 КЗпП України. 
Абзацом сьомим частини другої статті 265 КЗпП України встановлено відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Як зазначено судом вище, приписами статті 8 Закону № 877 надано право органу державного нагляду (контролю) одержувати від суб`єкта господарювання довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), якому кореспондує обов`язок такого суб`єкта господарювання, передбачений статтею 11 цього ж Закону, надавати такі довідки, документи, матеріали та відомості.
Отже, вимога органу державного нагляду (контролю), звернена до суб`єкта господарювання, надати довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), є законною вимогою, тому її невиконання відповідним суб`єктом господарювання є, у розумінні положень статті 1 Закону № 877-V, створенням перешкод контролюючому органу під час здійснення ним заходів державного нагляду (контролю) та призводить до відповідальності, яка передбачена абзацом сьомим частини другої статті 265 КЗпП України. 
Однак для того, щоб відповідна вимога контролюючого органу про надання довідок, документів, матеріалів, відомостей з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), могла бути належно реалізована суб`єктом господарювання, до якого вона звернена, відповідний суб`єкт господарювання повинен бути проінформований про неї у визначені законом порядок та спосіб.
Судом встановлено, що відповідачем на адресу місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 , зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , рекомендованим листом №7900800268806 скеровано вимогу від 14.04.2025 №3X/ ЛВ/12028/023622/НД про надання до 11:30 год. 15.04.2025 документів, необхідних для проведення позапланової перевірки в частині дотримання законодавства про працю з питань оформлення трудового договору, особливостей обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, законності припинення трудових договорів.
Поштове відправлення №7900800268806 від 14.04.2025 було повернуто 03.05.2025 на адресу Міжрегіонального управління за закінченням терміну зберігання.
Додатково посадовими особами Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці вжито заходів щодо інформування ФОП ОСОБА_1 про здійснення перевірки, її підстав,строку, предмету тощо, шляхом направлення повідомлень на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та мобільний номер « НОМЕР_1 », які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для здійснення зв`язку з ФОП ОСОБА_1 .. 
Верховний Суд у постанові від 04.10.2022 року у справі № 420/1842/21 вказав: « 46. … положення частини одинадцятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) про те, що плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або уповноваженої особи суб`єкта господарювання слід розуміти так, що посадові особи контролюючого органу повинні вжити усі можливі заходи для встановлення особи керівника суб`єкта господарювання або його уповноваженої особи, повідомлення його про проведення перевірки будь-яким доступним способом, зокрема, письмово, телефонограмою, через електронну пошту тощо, та вжити інших заходів, необхідних для забезпечення присутності керівника або іншої уповноваженої особи суб`єкта господарювання під час проведення перевірки та їх поінформованості про час та місце проведення перевірки, коло питань, що виносяться на перевірку».
Отже, відповідачем було вжито всіх можливих заходів для інформування ФОП ОСОБА_1 про проведення заходу контролю та забезпечення його участі у проведенні такого усіма доступними відповідачу способами, зокрема письмово, на виконання вимог статті 5 Закону України №877-V, шляхом надсилання поштовим зв`язком за юридичною адресою позивача, на мобільний номер телефону та електронну пошту, які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в інформації для здійснення зв`язку з ФОП ОСОБА_1 . 
Враховуючи, що позаплановий захід державного контролю в силу положень частини 4 статті 6 Закону №877-V не перевищував двох днів (з 11:30 15.04.2025 по 16:00 15.04.2025), суд висновує про вчинення відповідачем усіх можливих заходів з метою своєчасного та належного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про надання документів, необхідних для проведення позапланової перевірки в частині дотримання законодавства про працю.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 20.12.2023 у справі №200/7733/20-а, суд, з?ясовуючи поінформованість особи, повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії не можуть бути підставою для скасування постанови.
Верховний Суд зазначив, що добросовісна поведінка суб?єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
У разі невиконання цього обов?язку суб?єкт господарювання не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Такі ж викладені і у постанові Верховного Суду від 10.02.2023 у справі №160/5278/19.
Ураховуючи, в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України правові висновки Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами, та виходячи із встановлених фактичних обставин справи та аналізу чинного законодавства, суд доходить висновку про безпідставність доводів позивача щодо неналежного його інформування як про проведення перевірки, так і про необхідність надання документів на вимогу контролюючого органу.
Щодо доводів позивача про неможливість притягнення його двічі до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення.
Судом встановлено, що 12.05.2025 посадовою особою Міжрегіонального управління складено протокол про адміністративне правопорушення № 3Х/ЛВ/12028/023622/НП/ПТ, яким зафіксовано вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-6 КУпАП. 
За результатами розгляду протоколу про адміністративні правопорушення від 12.05.2025 №3X/ЛВ/12028/023622/НП/ПТ посадова особа Міжрегіонального управління винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення від 12.05.2025 №3Х/ЛВ/12028/023622/ПТ/ПС, якою ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог статті 188-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 грн. 
Відповідно до статті 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
ФОП ОСОБА_1 штраф сплатила, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.05.2025 № 24.
Посадовою особою Міжрегіонального управління 19.06.2025 за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту про неможливість проведення заходу державного контролю від 15.04.2025 №3Х/ ЛВ/ 12028/023622/НП, винесено постанову №3Х/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС про накладення штрафу у розмірі 24 000 грн на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на підставі статті 265 КЗпП України.
Абзацом сьомим частини другої статті 265 КЗпП України встановлено відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення. 
Отже, позивача було притягнуто за двома різними юридичними підставами до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення трудового законодавства.
Статтею 61 Конституції України передбачено заборону притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення більше одного разу.
Перше притягнення особи до відповідальності не може визнаватись незаконним з підстав, передбачених статтею 61 Конституції України, у разі повторного притягнення тієї ж особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке відбулось за часом пізніше.
У пункті 110 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 15.11.2016 по справі А та Б проти Норвегії зазначено : Суд також переконливо підтвердив, що стаття 4 Протоколу №7 не обмежується правом не бути покараним двічі, але поширюється і на право не піддаватися кримінальному обвинуваченню або засудженню двічі. Якби це було не так, то не було б необхідності використовувати слово засуджений, а також слово покараний, оскільки це було би дублюванням. Стаття 4 Протоколу №7 містить три різних гарантії і встановлює, що за одне і те саме правопорушення ніхто не може бути (І) притягнутий до відповідальності, (ІІ) засуджений, і (ІІІ ) покараний.
Об`єднана палата Верховного Суду у справі №260/1743/19 за схожих правовідносин у постанові від 22.12.2020 дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до ФОП за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та ФОП не на користь останнього.
Розмежування статусу фізичної особи та ФОП не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України) отримує додатковий правовий статус.
Отже, ФОП, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною 2 статті 265 КЗпП України та статтею 186 КУпАП України в контексті спірних правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №260/1743/19 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого штрафи, передбачені статтею 265 КЗпП України, є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає; ФОП, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу non bis in idem як складового елементу принципу верховенства права.
Притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП. Притягнення позивача до юридичної відповідальності за статтею 41 КУпАП слід пов`язувати саме із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи №807/320/18 та наведений у постанові від 02.08.2022, який в силу положень частини 5 статті 242 КАС України, має бути врахований під час вирішення даного публічно-правового спору.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку, що спірна постанова є протиправною та повинна бути скасована, оскільки порушення принципу non bis in idem є самостійною підставою для скасування постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 26 669 грн, стягнутих на підставі виконавчого провадження.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 326 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.
Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади 
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина 1 статті 170 ЦК України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Державна служба з питань праці.
За змістом абзацу першого частини 3 статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина 2 статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини 1 та 2 статті 1212 ЦК України).
Суд зазначає, що стягнення штрафу з позивача в межах відкритого виконавчого провадження відбулось на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, яка є виконавчим документом. Тому не можна вважати, що позивач сплатила кошти помилково.
Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що позивач сплатила штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові.
Таким чином, у разі набрання законної сили рішенням адміністративного суду про скасування постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих нею коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосуватиметься захисту її майнових прав, а вимога про стягнення цих коштів належатиме до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.
Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, від 05.02.2020 у справі № 910/15295/18 та від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, який в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом під час вирішення цього спору.
Суд також звертає увагу, що за приписами частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ (далі - Закон№1404-VІІІ) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Верховний Суд у постанові від 14.03.2024 у справі № 591/4234/23 зазначив, що отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня. При цьому органи ДВС в силу Закону № 1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку.
Отже, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення постанови у справі про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025 без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження, а разом з цим вчинити і інші дії, спрямовані на виконання вказаного рішення. При цьому повідомлення про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), що її виніс, жодним чином не впливає на стан виконавчого провадження та права і обов`язки виконавця.
Також суд встановив, що постанови державного виконавця Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі яких і були стягнуті з позивача кошти, станом на момент розгляду справи є чинними, в адміністративному та/або судовому порядку не скасовані.
Верховний Суд у постановах від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а, від 12.10.2023 у справі № 160/21190/21, від 15.02.2024 у справі № 520/27906/21, від 17.04.2024 у справі № 300/3779/23 та багатьох інших, неодноразово наголошував, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 29.05.2018 у справі № 800/341/17 та від 12.11.2019 у справі № 9901/21/19 зазначила, що вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2024 у справі № 990/150/23 нагадала усталені підходи, сформовані судовою практикою, що за змістом зазначеної норми це право [вийти за межі позовних вимог] суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Відхилення від такого правила є можливим лише задля ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а, від 12.10.2023 у справі № 160/21190/21, від 17.04.2024 у справі № 300/3779/23, від 15.02.2024 у справі № 520/27906/21 та від 30.06.2025 у справі № 460/3942/24).
Ураховуючи усталену судову практику, суд дійшов висновку, що при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення з державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 26 669 грн, стягнутих на підставі виконавчого провадження, позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, тому така позовна вимога не може бути задоволена.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем вказані вимоги щодо доказування правомірності свого рішення не виконано.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи оскаржувану постанову, суд висновує, що постанова №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення винесена за відсутності передбачених законодавчих підстав, тобто прийнята не у спосіб, який відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, встановлених частиною 2 статті 2 КАС України, а тому таку слід визнати протиправною та скасувати, задовольнивши першу позовну вимогу.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та мотиви щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини четвертої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2119 грн 10 к, сплаченого згідно з квитанцією від 09.10.2025 №68.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (пл. Міцкевича, буд. 8, м. Львів, 79000, код ЄДРПОУ 44778105) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (пл. Міцкевича, буд. 8, м. Львів, 79000, код ЄДРПОУ 44778105) №ЗХ/ЛВ/12028/023622/НП/СП-ФС від 19.06.2025 про накладення штрафу за порушення штрафу законодавства про працю та зайнятість населення на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (пл. Міцкевича, буд. 8, м. Львів, 79000, код ЄДРПОУ 44778105) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2119 (дві тисячі сто дев`ятнадцять) грн 10 к. судових витрат у вигляді судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О.П.