П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4240/26	

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про визнання протиправною бездіяльністю та стягнення середнього заробітку, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2024 по 16.01.2025;
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2024 по 16.01.2025 у розмірі 52581,55 грн;
- стягнути з відповідача на його користь відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 8500,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий позивачем з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

25 лютого 2026 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку, в якій звертав увагу на те, що про остаточний розрахунок він дізнався 15.01.2026, після отримання листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.01.2026, яким його поінформовано, що відповідач листом за № 1-8.2-5/243-26 від 14.01.2026 повідомило про виконання рішення суду та надало підтверджуючі документи, зокрема платіжну інструкцію № 1144 від 25.12.2025. У той самий день, 15.01.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2024 по 16.01.2025. Після отримання листа відповідача від 09.02.2026 № 1-9.3- 17/837-26, яким фактично проігнорована заява про виплату середнього заробітку позивач 13.02.2026 звернувся до суду з даним позовом, тобто в межах місячного строку, а тому вважав, що процесуальний строк звернення до суду не порушений.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто.
Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції, врахував позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.01.2025 у справі №320/26833/23, згідно якої середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а відтак строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком, передбаченим частиною 5 статті 122 КАС України.
Суд встановив, що виплати позивач отримав 27.12.2025, а тому вважав, що оскільки строк пред`явлення позову сплинув 28.01.2026, звернення позивача з даним позовом 13.02.2026 відбулося із порушенням місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України 
Посилаючись на приписи пункту 9 частини 4 статті 123 КАС України, згідно яких позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу, зокрема, визнання неповажними причини пропуску строку звернення до суду, суд визнав неповажними наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду та повернув позов.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду про повернення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та направити позов до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час постановлення ухвали суд першої інстанції залишив поза увагою аргументи наведені у заяві про поновлення строку, зокрема, що остаточний розрахунок був проведений не у добровільному порядку, а на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 у справі № 420/27682/24, про що він дізнався лише 15.01.2026 з листа виконавчої служби. 
Апелянт просить суд врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20, в якій касаційний суд досліджуючи питання щодо застосування строку звернення до суду дійшов висновку, що немає інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Також апелянт звертає увагу на те, що помилкові висновки суду першої інстанції фактично порушують його право на доступ до суду, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конституцією України. 
Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої скарги. Ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пункті 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини 1 статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положення частини 2 статті 122 КАС України передбачають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частина 3 статті 122 КАС України визначає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України.
Як мовилося вище, предметом даного спору є перевірка правомірності бездіяльності Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2024 по 16.01.2025 та стягнення з відповідача середнього заробітку за спірний період у розмірі 52 581,55 грн та моральної шкоди у розмірі 8500,00 грн.
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
На виконання приписів вказаної статті та на виконання ухвали суду, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам, зазначеним у заяві про поновлення стоку звернення до суду, зокрема, що остаточний розрахунок був проведений не у добровільному порядку, а на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 у справі № 420/27682/24, про що він дізнався лише 15.01.2026 з листа виконавчої служби, а тому звернення до суду відбулося у строки, встановлені статтею 122 КАС України. Також апелянт вказує про порушення його право на доступ до суду, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конституцією України. 
Надаючи оцінку наведеним доводам, колегія суддів зазначає таке.
За правилами частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Слід ураховувати, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та яка з обставин, незалежних від сторони, унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
При цьому суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2021 за справою №0940/2276/18 визначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Колегія суддів враховує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 частково задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 17.06.2021 по 29.06.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації заробітної плати за період з 17.06.2021 по 03.12.2021, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №440/9055/23. Зобов`язано Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 17.06.2021 по 29.06.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації заробітної плати за період з 17.06.2021 по 03.12.2021, виплаченої 29.06.2024 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №440/9055/23. В задоволені іншої частини позову відмовлено.
Також колегія суддів враховує, що остаточний розрахунок проведений відповідачем не у добровільному порядку з письмовим повідомленням про виплачені суми, а на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 у справі № 420/27682/24, яке набрало законної сили 09.09.2025.
Як зазначав ОСОБА_1 як у заяві про поновлення строку так і в апеляційній скарзі, виконавчий лист у справі № 420/27682/24 перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, виконавче провадження № 79368945 та тривалий час з моменту набрання рішенням у справі № 420/27682/24 законної сили відповідач його не виконував, в зв`язку із чим позивач звертався до державного виконавця з клопотаннями щодо вжиття заходів примусового виконання. 
Також ОСОБА_1 зазначав, що про здійснення відповідачем остаточного розрахунку він дізнався лише 15.01.2026, після отримання листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.01.2026, яким його повідомлено про те, що листом від 14.01.2026 за № 1-8.2-5/243-26 Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм інформувало про виконання рішення суду із наданням підтверджуючих документів, а саме: платіжної інструкції № 1144 від 25.12.2025. Також листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.01.2026 повідомлено ОСОБА_1 про винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Як пояснює позивач, зазначений лист органу примусового виконання рішень наданий у відповідь на його численні звернення, що свідчить про вжиття активних дій, направлених на виконання рішення у справі №420/27682/24 та отримання остаточного розрахунку.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково не надав належної оцінки вказаним доводам позивача.
З цього приводу колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про те, що викладені обставини справи, хронологія подій перед зверненням до суду, незначна тривалість пропуску строку, а також активна добросовісна поведінка та послідовність й передбачуваність дій позивача у своїй сукупності та взаємозв`язку дають обґрунтовані підстави дійти висновку, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду та визнання неповажними наведені позивачем причини ґрунтується на надмірно суворому застосуванні процесуальних норм.
Також колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що такі висновки суду першої інстанції фактично порушують його право на доступ до суду, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конституцією України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та відповідно, повернення поданого ОСОБА_1 позову.
Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо повернення позову знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.
Повноваження суду апеляційної скарги за наслідками розгляду апеляційної скарги визначені у статті 312 КАС України.
Так, згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви, відповідно до статті 320 КАС України вказану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року – скасувати.
Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про визнання протиправною бездіяльністю та стягнення середнього заробітку, моральної шкоди, - направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький