ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6734/25	
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення 
Суддя Ярошенко В.І.
Секретар судового засідання Бублич А.В.
Представники:
від позивача: Горбачевська І.П.;
від відповідача: Угринович Н.К.

ПРОЦЕДУРА
Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція", в якому просить суд стягнути грошові кошти у розмірі 1 638 462, 08 грн з яких: сума основного боргу у розмірі 510 000 грн, пеня у розмірі 1 091 760 грн, інфляційні втрати у розмірі 28 212, 61 грн, 3% річних у розмірі 8 489, 47 грн.
Ухвалою суду від 02.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
08.12.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" подано клопотання про зменшення позовних вимог. За змістом якого позивач відмовляється від позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 510 000 грн у зв`язку з сплатою вказаної заборгованості після подання позовної заяви та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 091 760 грн, інфляційні втрати у розмірі 28 212, 61 грн, 3% річних у розмірі 8 489, 47 грн.
08.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 08.12.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" про забезпечення проведення судових засідань у справі № 904/6734/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
17.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 17.12.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція" про забезпечення проведення судових засідань у справі № 904/6734/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
18.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція" надійшов відзив на позовну заяву.
22.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" надійшла відповідь на відзив.
25.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція" надійшло клопотання про зменшення пені.
В судове засідання 25.12.2025 з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі.
Протокольною ухвалою від 25.12.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 27.01.2026.
29.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція" надійшли заперечення на відповідь на відзив.
В судове засідання 27.01.2026 з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі.
Ухвалою суду від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026.
В судове засідання 17.02.2026 з`явились повноважні представники сторін. Протокольною ухвалою від 17.02.2026 оголошення перерву до 03.03.2026. 
В судове засідання 03.03.2026 з`явились повноважні представники сторін. 
В ході судового засідання 03.03.2026 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази.
В судовому засіданні 03.03.2026 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція позивача викладена у позовній заяві та відповіді на позов 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 0306-24 про надання послуг по роботі машин і механізмів від 03.06.2024 в частині своєчасної оплати за надані послуги у зв`язку з чим відповідачем нараховано пеню 1 091 760 грн згідно з п.6.3 договору, інфляційні втрати у розмірі 28 212, 61 грн і 3% річних у розмірі 8 489, 47 грн на підставі ст. 625 ЦК України. 
Позивач зазначає, що невиконання зобов`язань за договором у вигляді несплати за надані послуги, це не незручності для підприємства, а це реальні збитки, які понесло підприємство у зв`язку із укладенням кредитного договору, оскільки підприємству надано кредит та понесено втрати по відсоткам та комісії. Згідно з кредитним договором №50.03.0000000060 від 27.09.2024 залучено кредитні кошти на суму 300 000 грн зі ставкою 26.9% річних. В подальшому 14.10.2024 згідно додатку № 1 до договору № 50.03.0000000060 від 27.09.2024 додатково залучено 150 000 грн. Крім того, директором підприємства укладено з позивачем договір №10 від 06.06.2024 про надання поворотної фінансової допомоги урозмірі 400 000 грн. 

Позиція відповідача викладена у відзиві на позов та запереченнях на відзив на позов
Відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог та вказує на те, що надані позивачем послуги за договором № 0306-24 про надання послуг по роботі машин і механізмів від 03.06.2024 на загальну суму 4 675 200 грн станом на 17.12.2025 сплачені відповідачем у повному обсязі. 
Відповідач вказує на те, що прочинаючи з другої половини вересня 2024 року відбуватись періодичні, короткотривалі затримки оплати послуг пов`язані з рядом обстави про які повідомлявся позивач який розуміючи ситуацію, що склалась надавав послуги й надалі. А саме, в м. Кривий Ріг сталась вкрай важка ситуація з централізованим опаленням, в результаті чого опалювальний сезон 2024-2025 було майже зірвано, а люди всю зиму були без опалення. У зв`язку з зазначеними обставинами, з метою налагодження ситуації в місті, ТОВ «Монтажспецконструкція» є однією з компаній, що виконує роботи з ремонту та/або заміни системи опалення у місті. Фінансування зазначених робіт здійснюється за бюджетні кошти і, відповідно, умовами договорів визначена відстрочка платежу від 30 до 180 календарних днів з дати підписання актів виконаних робіт, відповідальність замовника за прострочку оплати відсутня. Таким чином, прострочка оплати за надані послуги відбувалась з незалежних від відповідача обставин.
Щодо залучення підприємством кредитних коштів, відповідач зазначає, що директором підприємства укладено договір № 10 від 06.06.2024 про наданняповоротної фінансової допомоги у розмірі 400 000 грн в період коли у відповідача заборгованість за надані послуги була відсутня, тому укладання цього договору не має жодного відношення до взаємовідносин сторін. Що стосується кредитного договору від 27.09.2024, то це звичайна кредитна лінія яку має кожна юридична особа, а враховуючи, що затримка оплати наданих послуг відповідачем становила максимум 10-15 днів, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків, то твердження позивача про використання кредитної ліні з відсотковою ставкою 26,9% річних строк до 180 днів, є безпідставним. Відповідач вказує на те, що позивач, відповідно до умов договору, мав право не надавати послуги у разі затримки їх оплати. Тому, твердження позивача про понесення додаткових витрати у зв`язку з прострочкою оплати відповідача спростовуються матеріалами справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ
03.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНТАЖСПЕЦКОНСТРУК (замовник) укладено договір № 0306-24 про надання послуг по роботі машин і механізмів. 
Згідно п.1.1 договору, виконавець, зобов?язується належним чином надати послуги машинами і механізмами на об?єктах замовника зі своїми водіями машиністами, на своєму ПММ та ПММ замовника - згідно із заявками замовника, в тому випадку, якщо машини та механізми виконавця не задіяні на інших об?єктах. Замовник зобов?язується прийняти і в повному обсязі сплатити послуги надані виконавцем.
Пункт 4.1 договору, визначено, що ціни на надані послуги по роботах машинами і механізмами описані в доповнення до даного договору і є невід`ємною частиною даного договору. 
Пунктом 5.1 договору, погоджено, що за фактом надання послуг – на підставі підписаних рапортів або шляхових листів виконавця представником замовника сторонами підписується акт здачі-прийому наданих послуг. Підпис представника замовника в рапортах або дорожніх листах виконавця є підтвердженням того, що наданні виконавцем послуги або виконані роботи проведені належним чином. Оплата за надані за цим договором послуги по машинами і механізмами здійснюється на підставі виставлених виконавцем рахунків та актів здачі-приймання наданих послуг за фактично надані послуги. За необхідністю та домовленістю між сторонами можливе здійснення замовником передплати на підставі виставленого виконавцем рахунку.
Оплата рахунків виконавця проводиться прямим банківським переказом протягом 30 календарних днів з дати, зазначеної в рахунках та актах здачі-прийому наданих послуг. (пункт 5.2 договору).
Сума договору складається з сум, вказаних в рахунках та актах здачі-прийому наданих послуг (пункт 5.5 договору). 
Згідно з п. 9.1 договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов?язань. Якщо жодна із сторін в місячний строк до спливу строку на який укладено договір не заявить наміру його розірвати договір автоматично пролонгується на один рік. 
Сторонами підписано додаток № 1 до договору № 0306-24 від 03.06.2024, яким сторонами узгоджено вартість робіт з екскавації грунту екскаватором марки CASE 988-P, державний номер НОМЕР_1 , за 1 маш год складає 1 200 грн з ПДВ. 
Сторонами підписано додаток № 2 до договору № 0306-24 від 03.06.2024, яким сторонами узгоджено вартість послуги з перевезення вантажу автомобілем РЕНО АЕ НОМЕР_2 , за 1 робочу зміну тривалістю 8 год складає 6 000 грн з ПДВ.
На виконання умов договору № 0306-24 від 03.06.2024, позивачем надано послуги відповідачу на загальну суму 4 675 200 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг, а саме: № 10 від 17.06.2025, №11 від 17.06.2024, № 12 від 17.06.2024, № 13 від 18.06.2024, № 14 від 19.06.2024, № 17 від 19.06.2024, № 18 від 19.06.2024, № 19 від 20.06.2024, № 20 від 20.06.2024, № 21 від 21.06.2024, № 22 від 21.06.2024, № 23 від 24.06.2024, № 24 від 24.06.2024, № 25 від 25.06.2024, № 26 від 25.06.2024, № 27 від 25.06.2024, № 28 від 26.06.2024, № 29 від 26.06.2024, № 30 від 26.06.2024, № 31 від 27.06.2024, № 32 від 27.06.2024, № 33 від 27.06.2024, № 34 від 28.06.2024, № 35 від 28.06.2024, № 36 від 08.07.2024, № 37 від 09.07.2024, № 38 від 10.07.2024, № 39 від 11.07.2024, № 62 від 19.07.2024, № 63 від 22.07.2024, № 64 від 23.07.2024, № 65 від 24.07.2024, № 66 від 25.07.2024, № 67 від 26.07.2024, № 68 від 29.07.2024, № 69 від 30.07.2024, № 41 від 01.07.2024, № 40 від 01.07.2024, № 42 від 02.07.2024, № 43 від 02.07.2024, № 44 від 03.07.2024, № 45 від 03.07.2024, № 46 від 04.07.2024, № 47 від 04.07.2024, № 48 від 05.07.2024, № 49 від 05.07.2024, № 51 від 08.07.2024, № 50 від 08.07.2024, № 52 від 09.07.2024, № 53 від 09.07.2024, № 54 від 09.07.2024, № 60 від 10.07.2024, № 55 від 11.07.2024, № 56 від 11.07.2024, № 57 від 12.07.2024, № 58 від 12.07.2024, № 59 від 15.07.2024, № 61 від 15.07.2024, № 72 від 16.07.2024, № 73 від 16.07.2024, № 74 від 17.07.2024, № 75 від 17.07.2024, № 76 від 18.07.2024, № 77 від 18.07.2024, № 76 від 19.07.2024, № 79 від 19.07.2024, № 80 від 22.07.2024, № 81 від 22.07.2024, № 82 від 23.07.2024, № 83 від 23.07.2024, № 84 від 24.07.2024, № 85 від 24.07.2024, № 86 від 25.07.2024, № 87 від 25.07.2024, № 88 від 26.07.2024, № 89 від 26.07.2024, № 90 від 29.07.2024, № 91 від 29.07.2024, № 92 від 30.07.2024, № 93 від 30.07.2024, № 94 від 31.07.2024, № 95 від 31.07.2024, № 101 від 05.08.2024, № 99 від 05.08.2024, № 100 від 06.08.2024, № 121 від 20.08.2024, № 122 від 21.08.2024, № 123 від 22.08.2024, № 124 від 23.08.2024, № 125 від 26.08.2024, № 127 від 26.08.2024, № 128 від 27.08.2024, № 129 від 28.08.2024, № 130 від 29.08.2024, № 131 від 30.08.2024, № 102 від 01.08.2024, № 103 від 01.08.2024, № 104 від 02.08.2024, № 105 від 02.08.2024, № 106 від 05.08.2024, № 107 від 05.08.2024, № 108 від 06.08.2024, № 109 від 06.08.2024, № 110 від 07.08.2024, № 111 від 07.08.2024, № 112 від 08.08.2024, № 113 від 08.08.2024, № 114 від 09.08.2024, № 115 від 09.08.2024, № 116 від 12.08.2024, № 117 від 12.08.2024, № 118 від 13.08.2024, № 119 від 14.08.2024, № 120 від 15.08.2024, № 133 від 02.09.2024, № 134 від 03.09.2024, № 135 від 04.09.2024, № 136 від 05.09.2024, № 137 від 06.09.2024, № 138 від 09.09.2024, № 142 від 24.09.2024, № 143 від 25.09.2024, № 144 від 26.09.2024, № 145 від 27.09.2024, № 132 від 02.09.2024, № 139 від 09.09.2024, № 140 від 16.09.2024, № 141 від 23.09.2024, № 146 від 30.09.2024, № 147 від 07.10.2024, № 148 від 14.10.2024, № 149 від 21.10.2024, № 150 від 28.10.2024, № 151 від 31.10.2024, № 152 від 11.11.2024, № 153 від 18.11.2024, № 154 від 25.11.2024, № 155 від 29.11.2024, № 156 від 09.12.2024, № 157 від 16.12.2024р, № 158 від 23.12.2024, № 159 від 30.12.2024, № 160 від 31.12.2024, № 1 від 06.01.2025, № 2 від 13.01.2025, № 3 від 20.01.2025, № 4 від 27.01.2025, № 5 від 31.01.2025, № 6 від 05.02.2025, № 7 від 10.02.2025, № 8 від 17.02.2025, № 9 від 28.02.2025, № 10 від 07.03.2025, № 11 від 18.03.2025, № 12 від 25.03.2025, № 13 від 31.03.2025, № 14 від 08.04.2025, № 15 від 15.04.2025, № 16 від 22.04.2025, № 17 від 30.04.2025, № 18 від 06.05.2025, № 19 від 13.05.2025, № 20 від 20.05.2025, № 21 від 27.05.2025, № 22 від 30.05.2025, № 23 від 03.06.2025, № 24 від 10.06.2025, № 25 від 18.06.2025, № 26 від 08.07.2025, № 27 від 15.07.2025, № 28 від 22.07.2025, № 30 від 29.07.2025, № 33 від 05.08.2025, № 34 від 12.08.2025, № 35 від 20.08.2025, № 36 від 27.08.2025, № 37 від 09.09.2025, № 38 від 17.09.2025, № 39 від 23.09.2025, № 40 від 30.09.2025, № 41 від 08.10.2025, № 42 від 16.10.2025, № 44 від 29.10.2025, № 45 від 30.10.2025.
Однак, відповідачем належним чином та в погоджені строки не виконані зобов`язання за договором та здійснено оплату за надані послуги частково у розмірі 4 165 200 грн, що підтверджується платіжними інструкціями наявними в матеріалах справи.
Враховуючи постійне порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати, 31.10.2025 позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення вих. № 33 про розірвання договору № 0306-24 від 03.06.2024, згідно якого, зазначений договір вважається розірваним з 10.11.2025. 
З метою досудового врегулювання спору позивачем 14.11.2025 направлено на адресу відповідача претензію № 39 про сплату заборгованості та пені. Претензія була направлена через систему Medoc та Новою поштою, що підтверджується експрес-накладною № 20451295144164, яка вручена відповідачу 17.11.2025.
19.11.2025 листом вих. № 19/11-4 відповідачем надано відповідь на претензію, в якій зазначено, що через тимчасові фінансові труднощі не можливо погасити заборгованість та після стабілізації фінансового стану сплановано погашення заборгованості. 
Крім того, 21.11.2025 відповідачем надіслано позивачу гарантійний лист № 21/11-1, із вказівкою на затримку оплати і зобов`язаннями сплатити кошти до 31.12.2025. 
Як зазначає позивач, станом на 25.11.2025 заборгованість відповідачем складала у загальному розмірі 510 000 грн, що виникла на підставі актів № 37 від 09.09.2025, № 38 від 17.09.2025, № 39 від 23.09.2025, № 40 від 30.09.2025, № 41 від 08.10.2025, № 42 від 16.10.2025, № 44 від 29.10.2025, № 45 від 30.10.2025, яку фактично погашено заборгованість після звернення з позовом до суду. 
У зв`язку з порушенням умов п.5.2 договору, позивачем нараховано на залишок заборгованості 510 000 грн пеню у розмірі 1 091 760 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 28 212, 61 грн, 3% річних у розмірі 8 489, 47 грн.
Як зазначає позивач, доказів сплати штрафних санкцій (пені), 3 % річних і інфляційних втрат суду не надано, що і є причиною звернення до суду з позовними вимогами. 

Щодо правовідносин сторін
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).
З огляду на наявний у матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання послуг.

Щодо стягнення пені 
Згідно зі статтею ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Як зазначає позивач, відповідач користувався послугами позивача в період з 17.06.2024 по 24.11.2025.
Пунктом 5.1 договору, сторонами погоджено, що за фактом надання послуг – на підставі підписаних рапортів або шляхових листів виконавця представником замовника, сторонами підписується акт здачі-прийому наданих послуг.
Факт надання позивачем відповідачу платних послуг за договором та наявність заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується актами надання послуг . 
За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Пунктом 5.2 договору, визначено, що оплата рахунків виконавця проводиться прямим банківським переказом протягом 30 календарних днів з дати, зазначеної в рахунках та актах здачі-прийому наданих послуг. 
З урахуванням приписів пункту 5.2 договору, строк оплати послуг щодо оплати наданих послуг, є таким, що настав. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в погоджені умовами договору п. 5.2 договору строку не сплачено заборгованість за надані позивачем послуги за договором.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 6.3 договору, у разі порушення замовником термінів виконання зобов`язань передбачених п.5.2 цього договору замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі 2 % за кожен день прострочення від суми не виплачених коштів. 
Позивачем надано розрахунок пені за загальний період з 26.05.2025 по 26.11.2025 (по кожному акту окремо з урахуванням часткової оплати) складає 1 100 864 грн. 
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин)
Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). 
Положення частини 6 статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.
Разом з тим за частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Також за статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Після перевірки судом розрахунку з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" пеня за визначений позивачем період складає у розмірі 46 392, 99 грн. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідач на користь позивача пені у розмірі 46 392, 99 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне. 
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України).
Зменшення розміру неустойки залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. За відсутності в законі переліку виняткових обставин та врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за своїм внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність / відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення і його конкретний розмір.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є різними, оскільки щоразу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка подає відповідне клопотання (постанови Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №908/145/23, від 13.03.2024 у справі №904/5899/21, від 21.02.2024 у справі №922/3438/23).
Право на зменшення розміру неустойки є дискреційним правом суду, яке може бути реалізованим з дотриманням статті 86 ГПК України та на підставі статей 551 ЦК України.
Сторони у справі є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести на підставі належних і допустимих доказів та згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.
При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.
Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю правовою природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий. Тому передбачені договором санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання, а їх зменшення допустиме лише за наявності виняткових обставин.
З матеріалів справи вбачається, що сторони є підприємствами які надають послуги для критичної інфраструктури, тобто, як позивач так і відповідач знаходяться в рівному становищі.
З огляду на усталену та послідовну судову практику застосування статті 551 ЦК України, зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин, відсутність наданих відповідачем доказів в підтвердження наявності існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру неустойки.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань
Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за загальний період з 09.08.2024 по 26.11.2025 (з урахуванням часткової оплати) у розмірі 8 489, 47 грн та інфляційних втрат за загальний період з вересня 2024 – грудень 2024, лютого 2025 – липень 2025, вересень 2025 – жовтень 2025 (з урахуванням часткової оплати) у розмірі 28 212, 61 грн. 
Судом здійснено перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунки здійснено арифметично правильно. 
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 8 489, 47 грн та інфляційних втрат у розмірі 28 212, 61 грн. 

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
З огляду на викладене, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню з підстав, наведених судом у даному рішенні.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.
У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).
Суд зазначає, що відповідач не спростував у встановленому законом порядку та належними засобами доказування викладені позивачем у позові аргументи та надані ним докази.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, за наведених судом підстав.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 997, 14 грн.

Позивач заявив вимогу про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, яку викладено в прохальній частині позовної заяви, в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відкласти вирішення питання про розподіл таких витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажспецконструкція" (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вантажна, буд. 8, офіс 1, код ЄДРПОУ 36607407) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцемпром" (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Самокиша Романа, буд. 8/4, код ЄДРПОУ 38032636) пеню у розмірі 46 392, 99 грн, 3% річних у розмірі 8 489, 47 грн, інфляційні втрати у розмірі 28 212, 61 грн інфляційних втрат та витрат зі сплати судового збору у розмірі 997, 14 грн.
В решті позовних вимог відмовити. 

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення 06.03.2026

Суддя В.І. Ярошенко