№522/4006/26, №3/522/2090/26  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2026 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Гаєва Л.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли із Одеського РУЮ №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, 

ВСТАНОВИЛА:
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 13.03.2026 року приблизно о 11 годині ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила відносно чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображала, принижувала, кидалась в бійку, чим спричинила шкоду психічному здоров`ю потерпілого. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнала вину у вчиненні адміністративного правопорушення, та пояснила, що вона не вчиняла відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, не ображала, та не принижувала його, не кидалась у бійку, та не спричинила шкоди його психічному здоров`ю.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України спростував доводи, що були зазначені у цьому протоколі про адміністративне правопорушення, та пояснив, що ОСОБА_1 не вчиняла відносно нього домашнє насильство психологічного характеру, не ображала, та не принижувала його, не кидалась у бійку, та не спричинила шкоди його психічному здоров`ю. Також потерпілий ОСОБА_2 звернувся до суду із письмовою заявою від 10.04.2026 року, у якій просив закрити вище указану адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, так як вона не здійснювала психологічне насильство на нього, не принижувала його, та вони між собою примирились.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши адміністративні матеріали разом із наявними у них доказами, суд приходить до наступного.
Згідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису. 
Згідно із п.3 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно із п.14 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 13.03.2026 року ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 на АДРЕСА_3 . 
Суд не приймає до уваги протокол про адміністративне правопорушення від 13.03.2026 року, так як обставини вчинення адміністративного правопорушення 13.03.2026 року ОСОБА_1 не підтверджується поясненнями у судовому засіданні її чоловіка ОСОБА_2 , та іншими долученими до указаного протоколу матеріалами.

Суд вважає, що долучені до протоколу матеріали є недопустимими доказами, та вони не підтверджують винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Як вбачається, із протоколу про адміністративне правопорушення, у зазначеному протоколі відсутні свідки, які можуть підтвердити обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
До матеріалів адміністративної справи не були долучені відеозаписи, що можуть підтвердити обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Працівники поліції при оформленні матеріалів адміністративної справи не долучили до протоколу про адміністративне правопорушення ні одного доказу на підтвердження обставин, зазначених у протоколі. 
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При оформленні матеріалів працівник поліції не приєднав будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 вчинила 13.03.2026 року указане адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. Доказів того, що ОСОБА_1 13.03.2026 року вчинила домашнє насильство, насильство за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого суду не надано.
Приймаючи до уваги те, що у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, враховуючи, що у вище зазначеній адміністративній справі відсутні належні, допустимі, та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд приходить до висновку, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та відсутня подія указаного адміністративного правопорушення.
Тому суд вважає необхідним закрити адміністративне провадження.
Керуючись п.1 ч.1 ст.247, 280, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП – закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:     Гаєва Л.В.