СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків Справа №922/2932/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.
секретар судового засідання Гаркуша О.Л.
за участю представників сторін
позивача - Жилко С.Е. (в залі суду) - Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Посадова інструкція, посвідчення №3517
відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№123Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025
у справі №922/2932/25 (суддя Добреля Н.С., повне рішення складено 29.12.2025)

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Промінь”, м. Харків
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Промінь", в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 756.559,42 грн за використання земельної ділянки по вул.Великій Панасівській, 106 у м.Харкові з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020 за період з 01.01.2020 до 28.02.2022, а також витрати зі сплати судового збору.
Позов мотивовано тим, що відповідач є власником нерухомого майна, котре знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у власності; у період з 01.01.2020 до 28.02.2022 відповідач фактично користувався земельною ділянкою безоплатно, без договору оренди, в результаті, на думку позивача, відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею; ці кошти на підставі частини першої 1212 ЦК України він зобов`язаний повернути позивачу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Позивач, Харківська міська рада, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/2932/25 за позовом Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промінь” про стягнення коштів, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Промінь” про стягнення безпідставно збережені коштів у розмірі орендної плати у сумі 756.559,42 грн за використання земельної ділянки по вул.Великій Панасівській, 106 у м.Харкові з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 – задовольнити повністю. Судові витрати просить покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції помилково дійшов висновку про ненадання позивачем належних доказів розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тоді як наданий витяг з технічної документації є належним і допустимим доказом для визначення розміру орендної плати;
- господарський суд невірно застосував норми матеріального права, не врахувавши, що відповідно до вимог податкового та земельного законодавства саме нормативна грошова оцінка є базою для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності;
- суд першої інстанції не врахував, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, затверджена рішенням міської ради, застосовується з 01.01.2020 та є чинною у спірний період, а тому розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не змінювався, зазнаючи лише індексації;
- господарський суд безпідставно відхилив витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 13.03.2025, не врахувавши, що чинним законодавством не передбачено можливості формування витягів станом на минулі дати, а такі витяги формуються автоматично на момент звернення на підставі актуальних даних Державного земельного кадастру;
- суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду щодо допустимості використання витягу з нормативної грошової оцінки як доказу та відсутності обов`язку надання окремого витягу за кожен рік спірного періоду;
- господарський суд не взяв до уваги, що розрахунок суми безпідставно збережених коштів здійснений позивачем із застосуванням вимог статті 289 Податкового кодексу України шляхом арифметичних дій, що не потребують спеціальних знань;
- суд першої інстанції порушив норми процесуального права, зокрема статті 76, 77, 86 ГПК України, оскільки не надав належної оцінки поданим доказам та не врахував їх у сукупності;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, незважаючи на доведеність факту користування земельною ділянкою без належного оформлення прав та обов`язку відповідача сплачувати кошти за таке користування.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 витребувано матеріали справи №922/2932/25 з Господарського суду Харківської області. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/2932/25 до надходження матеріалів справи.
02.02.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2932/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу позивача залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору у відповідному розмірі.
Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської обласної ради; встановлено строк до 06.03.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 06.03.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 07.04.2026. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, не скористався. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. Разом з тим, неподання відзиву не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення, оскільки відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд здійснює перевірку законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення за наявними у справі матеріалами та в межах доводів апеляційної скарги.
В судовому засіданні 07.04.2026 приймає участь представник позивача - Жилко С.Е., який підтримав вимоги апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/2932/25 скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Харківською міською радою в межах здійснення повноважень щодо контролю за використанням та охороною земель територіальної громади міста Харкова проведено відповідні перевірочні заходи, за результатами яких встановлено, що ТОВ ,,Промінь'' з 20.05.2005 є власником нежитлової будівлі літ. ,,Ш-2'' загальною площею 1 488,7 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2025 №899. Зазначене нерухоме майно розташоване за адресою: м.Харків, вул.Велика Панасівська (колишня назва – Котлова), 106, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №423449364 від 21.04.2025.
Вказаний об`єкт нерухомості знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020 площею 0,4890 га, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Харкова.
На підставі рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.02.2009 №24/09 між Харківською міською радою та ТОВ ,,Промінь'' було укладено договір оренди землі від 28.03.2011, який зареєстровано в установленому порядку 24.05.2011 за №631010004000335. За умовами цього договору відповідачу передано у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) площею 0,4890 га, розташовану за адресою: м.Харків, вул.Котлова, 106. Строк дії договору визначено до 01.02.2014.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Харківській області від 25.03.2025 №6251/5/20-40-04-07-12, ТОВ ,,Промінь'' перебуває на обліку як платник орендної плати за вказану земельну ділянку. Відповідно до податкових декларацій з плати за землю відповідач задекларував до сплати: за 2017– 2019 роки – по 222.814,67 грн щорічно, за 11 місяців 2020 року – 204.246,78 грн, за 2021 рік – 222.814,67 грн, за січень–лютий 2022 року – 40.849,36 грн. Зазначені податкові зобов`язання були сплачені у повному обсязі.
Позивач вказує, що у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 після припинення дії договору оренди від 28.03.2011 відповідач фактично користувався земельною ділянкою без оформлення відповідного речового чи зобов`язального права, що, на думку позивача, свідчить про порушення прав територіальної громади. У зв`язку з цим Харківська міська рада вважає наявними підстави для захисту свого права шляхом стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, яка підлягала б сплаті за належного оформлення користування земельною ділянкою, що стало підставою для звернення до господарського суду із відповідним позовом.
Господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір безпідставно збережених коштів, зокрема у частині визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за спірний період. Суд зазначив, що наданий витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 13.03.2025 не може бути використаний для розрахунку суми стягнення за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, оскільки позивач не обґрунтував можливість його застосування до попереднього періоду та не довів незмінності нормативної грошової оцінки земельної ділянки у зв`язку зі змінами методики її визначення. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про недоведеність складових розрахунку заявленої до стягнення суми та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд виходив з того, що спірні правовідносини є кондикційними та підлягають регулюванню положеннями статті 1212 ЦК України, однак дійшов висновку про недоведеність розміру безпідставно збережених коштів.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Предметом даного спору є матеріально-правова вимога Харківської міської ради, заявлена на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів, які, за твердженням позивача, мали б бути сплачені як плата за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 без оформлення відповідного речового права. Разом із тим предметом апеляційного перегляду є правильність висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем розміру заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів, зокрема з огляду на оцінку судом наданих доказів, які стосуються визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки у спірний період.
У цьому контексті колегія суддів вважає за необхідне перевірити, чи відповідають висновки суду першої інстанції фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, а також чи дотримано судом правил розподілу тягаря доказування та оцінки доказів, передбачених статтями 74, 86 Господарського процесуального кодексу України. Саме ці обставини мають вирішальне значення для встановлення наявності чи відсутності підстав для задоволення позову в заявленому розмірі.
Щодо наявності правових підстав для стягнення коштів у порядку статті 1212 ЦК України.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки є заснованим на договорі строковим платним володінням і користуванням земельною ділянкою. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації таких прав. Таким чином, за відсутності укладеного договору оренди та державної реєстрації права оренди відповідач не набув належного речового права користування спірною земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а плата за землю справляється відповідно до закону. При цьому пунктом «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України до обов`язків землекористувачів віднесено своєчасну сплату земельного податку або орендної плати.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до підпунктів 14.1.72 та 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок справляється з власників земельних ділянок та постійних землекористувачів, тоді як орендна плата є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Отже, законодавство розмежовує земельний податок і орендну плату залежно від правових підстав користування земельною ділянкою.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно, а положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від причин такого збереження. Таким чином, фактичне використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення правовстановлюючих документів та без внесення плати за землю зумовлює застосування статті 1212 Цивільного кодексу України щодо повернення безпідставно збережених коштів.
З урахуванням правової природи заявлених вимог колегія суддів бере до уваги усталену практику Верховного Суду щодо спорів про стягнення безпідставно збережених коштів у зв`язку з фактичним користуванням земельними ділянками державної чи комунальної власності без оформлення речового права.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 дійшла висновку, що у разі фактичного користування земельною ділянкою без належної правової підстави та без внесення плати за землю у власника земельної ділянки виникає право на захист шляхом стягнення з фактичного користувача коштів, які він зберіг у себе за рахунок власника, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, при цьому відсутність договору оренди не виключає кондикційного характеру таких правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, у якій зазначено, що особа, яка фактично використовує земельну ділянку без оформлення права, не може зберігати у себе кошти, які мали бути сплачені власникові цієї ділянки, а підставою для їх повернення є положення глави 83 Цивільного кодексу України. Зазначені висновки є релевантними до спірних правовідносин у цій справі та підлягають застосуванню під час оцінки доводів апеляційної скарги та перевірки правильності висновків суду першої інстанції щодо правової природи спірних відносин.
У даній справі судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується факт використання відповідачем земельної ділянки комунальної власності без укладення договору оренди та без державної реєстрації відповідного речового права користування.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Харківська міська рада як власник земельної ділянки має право на захист свого порушеного майнового інтересу шляхом звернення з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Враховуючи викладене, заявлена позивачем вимога за своєю правовою природою є належним способом захисту та відповідає кондикційному характеру спірних правовідносин.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо правової природи спірних правовідносин та можливості застосування статті 1212 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та правильними.
Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем розміру заявлених до стягнення коштів, посилаючись на відсутність належних доказів нормативної грошової оцінки земельної ділянки у спірний період.
Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права щодо оцінки доказів, а також на помилковому розумінні правової природи нормативної грошової оцінки земельної ділянки як базового показника, що визначається на підставі затвердженої технічної документації.
Щодо належності та допустимості доказів на підтвердження розміру позовних вимог.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, з наведених процесуальних норм вбачається, що обов`язок доведення обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, у тому числі розміру заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів, покладається саме на Харківську міську раду.
Основою для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Обов`язковість використання відомостей, що містяться у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, як належної основи для визначення орендної плати неодноразово підкреслювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19.
У даному випадку на підтвердження розміру позовних вимог позивачем подано розрахунок, здійснений виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020, при цьому базовим доказом визначення такої оцінки є витяг з технічної документації №НВ-9952630172025 від 13.03.2025.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції звернув увагу на нормативні зміни у порядку визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які мали місце протягом позовного періоду, проте дійшов висновку про недоведеність розміру позовних вимог, фактично не надавши належної оцінки іншим доказам, наявним у матеріалах справи, зокрема відомостям щодо декларування та сплати відповідачем платежів за користування спірною земельною ділянкою.
Насамперед колегія суддів звертає увагу, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції встановив: відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській області №6251/5/20-40-04-07-12 від 25.03.2025 ТОВ «Промінь» обліковується платником орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020, за даними податкових декларацій ним задекларовано до сплати за 11 місяців 2020 року 204.246,78 грн, за 2021 рік 222.814,67 грн, за січень-лютий 2022 року 40.849,36 грн, а зазначені податкові зобов`язання були повністю сплачені.
Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки безпосередньо стосуються питання розміру плати за користування спірною земельною ділянкою у заявлений позивачем період.
Разом із тим, дійшовши висновку про недоведеність розміру позовних вимог, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним даним у їх взаємозв`язку з іншими доказами у справі, чим не забезпечив повного та послідовного дослідження обставин, що мають значення для вирішення спору.
Зокрема, встановивши обставини щодо обліку відповідача як платника орендної плати, подання ним податкових декларацій та повної сплати визначених у них сум за спірний період, суд першої інстанції не з`ясував їх співвідношення із заявленим позивачем розрахунком та не навів мотивів, з яких такі дані не впливають на вирішення питання про доведеність розміру позовних вимог.
Таким чином, висновок суду про недоведеність розміру позовних вимог не може вважатися достатньо мотивованим та узгодженим з усіма встановленими у справі обставинами.
Крім того, дійшовши висновку про недоведеність розміру позовних вимог, суд першої інстанції фактично обмежився оцінкою окремого доказу — витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, не надавши належної оцінки іншим доказам, наявним у матеріалах справи, у їх сукупності.
Водночас, мотивуючи такий висновок, суд першої інстанції послався на нормативні зміни у порядку визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, зокрема втрату чинності Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, та запровадження нової Методики відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147.
Разом із тим, як встановлено судом першої інстанції, технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 була затверджена рішенням Харківської міської ради від 27.02.2019 №1474/19, застосовується з 01.01.2020, є чинною та у судовому порядку недійсною не визнавалася, а пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №1147 передбачено чинність раніше затвердженої технічної документації до початку застосування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження нової технічної документації.
За таких обставин сам по собі факт зміни нормативного регулювання порядку визначення нормативної грошової оцінки не свідчить про зміну показників нормативної грошової оцінки саме спірної земельної ділянки у період з 01.01.2020 до 28.02.2022.
Однак суд першої інстанції, не встановивши факту зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020 у спірний період, дійшов висновку, що зміна Методики унеможливлює дотримання умови сталості такої оцінки та виключає врахування витягу від 13.03.2025 №НВ-9952630172025.
Таким чином, суд першої інстанції фактично ототожнив зміну нормативного регулювання з доведеним фактом зміни нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки, хоча такий висновок не випливає з установлених у справі обставин.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру позовних вимог позивачем подано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.03.2025 №НВ-9952630172025, на підставі якого здійснено відповідний розрахунок.
Відмовляючи у врахуванні зазначеного доказу, суд першої інстанції виходив із того, що витяг сформовано після спірного періоду.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким підходом, оскільки відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» саме витяг з технічної документації є передбаченою законом формою оформлення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, а матеріали справи не містять даних про існування іншого належного доказу, яким могли б бути підтверджені відповідні показники за спірний період.
За таких обставин сам по собі факт формування витягу на більш пізню дату не може бути достатньою підставою для відмови у його врахуванні при оцінці розміру позовних вимог.
Узагальнюючи викладене, колегія суддів зазначає, що на підтвердження заявлених позовних вимог у матеріалах справи наявні та підлягають оцінці у сукупності такі докази:
– лист ГУ ДПС у Харківській області від 25.03.2025 №6251/5/20-40-04-07-12, яким підтверджується облік відповідача як платника орендної плати, подання ним податкових декларацій та сплата відповідних сум за спірний період;
– податкові декларації відповідача, з яких вбачається визначення ним зобов`язань зі сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою;
– витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.03.2025 №НВ-9952630172025, який є передбаченою законом формою підтвердження даних нормативної грошової оцінки;
– розрахунок позивача, здійснений на підставі зазначеної нормативної грошової оцінки із застосуванням відповідних коефіцієнтів за спірний період.
Оцінюючи наведені докази у їх взаємозв`язку та сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони є належними, допустимими та достатніми для встановлення розміру безпідставно збережених коштів, заявлених до стягнення.
Визначення розміру плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності здійснюється на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки як базового показника.
Підпунктами 14.1.125, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14, пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а її розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 289.2 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі станом на 1 січня поточного року.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки, зазначеної у технічній документації.
Відповідно до пункту 289.3 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а також відповідні органи виконавчої влади забезпечують інформування щодо індексації нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держгеокадастр), коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: за 2020 рік — 1,0; за 2021 рік — 1,1; за 2022 рік — 1,15; за 2023 рік — 1,1; за 2024 рік — 1,12.
Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.03.2025 №НВ-9952630172025 визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020 станом на 2025 рік становить 21.601.165,40 грн.
При цьому для визначення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки у попередні роки позивачем застосовано відповідні коефіцієнти індексації за попередні періоди.
Розрахунок розміру орендної плати здійснено позивачем також на підставі Положення про порядок визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради №41/08 від 27.02.2008 (зі змінами).
Відповідно до пункту 4.1 зазначеного Положення (у редакціях, чинних у спірний період) річна орендна плата за використання земельних ділянок для промисловості (крім окремо визначених видів) встановлена у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки.
Крім того, відповідно до додатків до Положення №41/08 застосовуються коефіцієнти умов використання земельної ділянки, зокрема:
- коефіцієнт розміру земельної ділянки, який для площі від 0,1000 га до 0,9999 га становить 0,95;
- коефіцієнти, пов`язані з інженерно-геологічними умовами та обмеженням використання земельної ділянки (К1, К2), які застосовуються за наявності підтверджуючих документів.
Оскільки відповідачем не надано документів на підтвердження особливих умов використання земельної ділянки, позивачем у розрахунку застосовано базові значення відповідних коефіцієнтів.
Оцінивши поданий позивачем розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, колегія суддів встановила що, розрахунок здійснено позивачем виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:02:003:0020, визначеної на підставі витягу з технічної документації від 13.03.2025 №НВ-9952630172025, з урахуванням коефіцієнтів індексації за відповідні роки, ставки орендної плати та передбачених Положенням №41/08 коригуючих коефіцієнтів.
Відповідно до зазначеного розрахунку, розмір орендної плати, яку повинен був сплачувати відповідач за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,4890 га, становив:
- у 2020 році - 48.803,12 грн на місяць, а за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (крім березня 2020 року) - 536.834,32 грн;
- у 2021 році - 48.803,12 грн на місяць, а за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 585.637,39 грн;
- у 2022 році — 50.999,26 грн на місяць, а за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 — 101. 998,52 грн.
Разом із тим, відповідно до листа Головного управління ДПС у Харківській області від 25.03.2025 №6251/5/20-40-04-07-12 встановлено, що відповідачем фактично сплачено:
- за 11 місяців 2020 року - 204.246,78 грн;
- за 2021 рік - 222.814,67 грн;
- за січень-лютий 2022 року - 40.849,36 грн.
Таким чином, з урахуванням здійснених відповідачем платежів, сума безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 становить 756.559,42 грн.
Перевіряючи правильність такого розрахунку, колегія суддів виходить з того, що він здійснений із застосуванням передбачених законодавством складових, а саме: нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів її індексації, ставки орендної плати та відповідних коефіцієнтів, визначених Положенням №41/08.
Доводів та доказів, які б свідчили про неправильність застосованих позивачем показників або помилковість проведених розрахунків, матеріали справи не містять, а відповідач таких заперечень належними доказами не підтвердив.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що поданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, здійсненим відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджує заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів.
Отже, доводи апеляційної скарги отримали своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/2932/254 і спростовують висновки суду першої інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Згідно частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну Харківської міської ради слід задовольнити, в свою чергу, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/2932/25 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Судові витрати зі сплати судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій, на підставі положень статей 123, 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.20254 у справі №922/2932/254 скасувати.
Прийняти нове рішення по справі, яким позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промінь” (61052, Україна, Харківський район, Харківська область, м.Харків, вул.Велика Панасівська, 106 ЄДРПОУ 22653286) на користь Харківської міської ради (61003, Харківська обл., місто Харків, Майдан Конституції, будинок 7 ЄДРПОУ 0405924) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за використання земельної ділянки в сумі 756.559,42 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промінь” (61052, Україна, Харківський район, Харківська область, м.Харків, вул.Велика Панасівська, 106 ЄДРПОУ 22653286) на користь Харківської міської ради (61003, Харківська обл., місто Харків, Майдан Конституції, будинок 7 ЄДРПОУ 0405924) 11.348,39 грн судового збору за подання позовної заяви, 13.618,07 грн судового збору за апеляційний перегляд рішення.
Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 16.04.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков 

Суддя О.В. Стойка