ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 р. 	Справа № 520/2654/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.07.25 по справі № 520/2654/25
за позовом Нечитайло Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправними та скасування наказів зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 з зазначеним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2022 (по стройовій частині) №62, яким припинено всі види виплат грошового забезпечення капітану ОСОБА_1 на час відсутності на службі без поважних причин;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2022 (по стройовій частині) №363 про увільнення від займаної посади та зарахування у розпорядження Командувача сил логістики Збройних сил України;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, згідно яким капітан ОСОБА_1 був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 призначити службове розслідування за фактом перебування у полоні капітана ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем незаконно призначено та проведено службове розслідування, згідно яким капітан ОСОБА_1 (чоловік ОСОБА_2 ) був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби, та незаконно припинено всі види виплат грошового забезпечення капітану ОСОБА_1 , який знаходиться в полоні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, згідно яким капітан ОСОБА_1 був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування за фактом відсутності капітана ОСОБА_1 у військовій частині з урахуванням даних щодо знаходження капітана ОСОБА_1 у полоні російської федерації і висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) частину сплаченого судового збору в сумі 847 (вісімсот сорок сім) грн. 84 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що в рішенні суду зазначено про факт потрапляння в полон військовослужбовцем 12.03.2022 року, при цьому також зазначено, що особою через це не виконано наказ командира військової частини НОМЕР_1 про необхідність прибуття до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_4 .
В додатках до відзиву містилось 2 акти службових розслідувань, тобто обидва акти є дійсними, та доповнюють один одного.
Факт відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 на службі без поважних причин одну добу і більше, встановлений матеріалами вищевказаних службових розслідувань, тому, підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 №76, не має.
Факт потрапляння колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 в полон виник внаслідок виключно через добровільного невиконання наказу про вибуття з постійного місця дислокації та прибуття до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .
Тобто, перебування в полоні ОСОБА_1 стало можливим через добровільне невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 , після здійснення самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, що виражається у неприбутті до тимчасового пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 .
За фактом нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, з боку військовослужбовця ОСОБА_1 , відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 408 КК України, ЄРДР № 42025222750000030 від 03.01.2025.
Враховуючи, що факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 відбувся до потрапляння в полон, та ці два факти пов`язані тільки тим, що внаслідок невиконання наказу командира військової частини та здійснення самовільного залишення військової частини, військовослужбовець за власним бажанням перебував на території, де на той час знаходились окупаційні війська, через що і потрапив в полон, то військова частина НОМЕР_1 не повинна враховувати факт перебування ОСОБА_1 в полоні під час проведення внутрішніх розслідувань, щодо здійснення останнім самовільного залишення військової частини та/або невиконання ним наказу командира військової частини НОМЕР_1 .
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що військовослужбовець контрактної служби капітан ОСОБА_1 , з 01.11.2021 року перебував на посаді інженера транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №260 від 01.11.2021 року.
ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
У період з 26.02.2022 до 02.03.2022 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 виконував наказ з порятунку транспортних засобів, зброї та іншого майна військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами по справі.
Так, відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 м.Балаклія Балаклійської міської територіальної громади перебувало у окупації 02.03.2022 року, що сторонами по справі не заперечується.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, з 12.03.2022 зв`язок з капітаном ОСОБА_1 втрачено, на зв`язок з родиною останній не виходив, про долю свою не повідомляв.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 року №62 капітан ОСОБА_1 , інженер транспортного відділення вважається безпідставно відсутнім з 3 березня 2022 року та припинено всі види виплат грошового забезпечення на час відсутності на службі без поважних причин відповідно до абз. 3 п. 15 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.03.2022 року №201 "Про призначення службового розслідування" заступником командира роти охорони та оборони з морально-психологічного забезпечення батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_3 , проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов (обставин), по факту не прибуття до пункту дислокації відповідно розпорядження командира Сил логістики Збройних Сил України від 03.03.2022 року №370/5/5/82дск інженера транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 .
Висновком акту службового розслідування, затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , від 15.03.2022 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог наступних нормативно-правових актів: частини 5 статті 407 Кримінального Кодексу України "самовільне залишення військової частини або місця служби", а саме - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану; статей 11, 16, 17, 37, 49 Статуту внутрішньої служби; статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2022 року (по стройовій частині) №363 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження Командувача сил логістики Збройних сил України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.07.2024 року №518 призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неправомірним діям військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, а також встановлення ступеня вини капітана ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командувача Сил Логістики Збройних Сил України, колишнього інженера транспортного відділення.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 року (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, капітан ОСОБА_1 був визнаний особою, яка самовільно залишила військову частину або місце служби.
За фактом нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, з боку військовослужбовця ОСОБА_1 , відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 408 КК України, ЄРДР №42025222750000030 від 03.01.2025.
Позивач, вважаючи вказані накази протиправними, звернулась з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про частткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, згідно яким капітан ОСОБА_1 був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування за фактом відсутності капітана ОСОБА_1 у військовій частині з урахуванням даних щодо знаходження капітана ОСОБА_1 у полоні російської федерації і висновків суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Відповідно до п.15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
За приписами п.3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Згідно із п. 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 8 Порядку № 884 передбачено, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.
Відтак військовослужбовець, який потрапив у полон, грошове забезпечення такого військовослужбовця виплачується у разі одночасної наявності таких юридичних фактів: 1) невстановлення в порядку передбаченому законодавством обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця у полон самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертиртирства; 2) перебування військовослужбовця у списку особового складу військової частини (установи, організації); 3) подання заяви про виплату йому грошового забезпечення на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) відповідно до Порядку № 884. 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок" встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).
Відповідно до статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно з частинами 1-3 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Розділ ІІІ Дисциплінарного статуту визначає стягнення за порушення військової дисципліни.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 цього ж Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України. Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Згідно з абзацем 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
За приписами пункту 3 Розділу II Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 року №62 капітан ОСОБА_1 , інженер транспортного відділення вважається безпідставно відсутнім з 3 березня 2022 року та припинено всі види виплат грошового забезпечення на час відсутності на службі без поважних причин відповідно до абз. 3 п. 15 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.03.2022 року №201 "Про призначення службового розслідування" заступником командира роти охорони та оборони з морально-психологічного забезпечення батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_3 , проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов (обставин), по факту не прибуття до пункту дислокації відповідно розпорядження командира Сил логістики Збройних Сил України від 03.03.2022 року №370/5/5/82дск інженера транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 .
Службовим розслідуванням встановлено, що згідно з рапортом "Про призначення службового розслідування" начальника транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 : капітан ОСОБА_1 інженер транспортного відділення не прибув до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , відповідно до розпорядження командира Сил логістики Збройних Сил України від 03.03.2022 року №370/5/5/82дск, у зв`язку зі знищенням авіацією противника технічної території та більшої частини інфраструктури військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , з метою збереження життя особового складу.
Згідно з пояснень начальника транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 : "26.02.2022 року під час зіткнення (вторгнення) з військовими РФ, військова частина НОМЕР_1 здійснила евакуацію, капітан ОСОБА_1 інженер транспортного відділення знаходився в штабі частини помічником чергового частини і розпочав евакуацію майна з приміщення чергового частини після чого перемістився до парку військової частини НОМЕР_1 , де нього чекав автомобіль. Коли я йому наказав завантажувати майно на автомобіль, він відповів, що все завантажив на власний автомобіль і поїде слідом за колоною. До військової частини НОМЕР_4 не прибув, на даний час зв`язку не має."
З пояснень тракториста транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 : "я, ОСОБА_5 пояснюю, що останні раз бачив капітана ОСОБА_1 26.02.2022 року в парку автотранспорту військової частини НОМЕР_1 перед евакуацією особового складу військової частини, коли я поїхав він залишився там."
3 пояснень командира відділення механізації транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_6 : "дійсним пояснюю, що я, останній раз бачив капітана ОСОБА_1 26.02.2022 року в автотранспорту військової частини НОМЕР_1 перед евакуацією особового складу військової частини, де він знаходиться на даний час не знаю. Телефонних розмов з ним я не вів."
У ході розслідування було встановлено, що в умовах військового стану, всупереч інтересам військової служби, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , було не виконано розпорядження командира Сил логістики Збройних Сил України від 03.03.2022 року №370/5/5/82дск. Станом на 14.03.2022 капітан ОСОБА_1 не прибув. 
Висновком акту службового розслідування, затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , від 15.03.2022 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог наступних нормативно-правових актів: частини 5 статті 407 Кримінального Кодексу України "самовільне залишення військової частини або місця служби", а саме - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану; статей 11, 16, 17, 37, 49 Статуту внутрішньої служби; статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2022 року (по стройовій частині) №363 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження Командувача сил логістики Збройних сил України.
В подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.07.2024 року № 518 "Про призначення службового розслідування", відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, "Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, капітаном ОСОБА_7 , старшим офіцером групи психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , проведено службове розслідування за фактом неприбуття до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 , інженера транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 , який, в порушення розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 03.03.2022 року №370/5/5/82дск не прибув до визначеного пункту тимчасової дислокації, а саме, військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 .
Висновком службового розслідування встановлено наступне:
26.02.2022, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації і реальною загрозою окупації території Балаклійської громади військовими формуваннями рф, виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_8 , на виконання розпорядження командувача Сил логістики ЗСУ, віддав наказ усьому особовому складу військової частини НОМЕР_1 вибути з постійного місця дислокації і за розробленими маршрутами, до 03.03.2022 прибути до пункту тимчасової дислокації - пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_1 .
Вказаний наказ, місця збору та маршрути руху були доведено до відома усіх військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і капітана ОСОБА_1 , інженера транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 .
Однак, останній до визначеного місця розташування до 03.03.2022 не прибув, про причини неприбуття командування військової частини не повідомив, чим порушив розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 03.03.2022 року №370/5/5/82дск.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 62 від 03.03.2022 капітан ОСОБА_1 вважався безпідставно відсутнім з 03 березня 2022 року, як такий, що не повернувся своєчасно без поважних причин у визначені пункти і строки.
За вказаним фактом, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 року № 201 "Про призначення службового розслідування", було проведено службове розслідування, за результатом якого складений акт службового розслідування від 16.03.2022 № 264, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , згідно якого, капітан ОСОБА_1 був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби.
У жовтні 2022 року, після деокупації території Балаклійської громади Ізюмського р-ну Харківської області, особовий склад військової частини НОМЕР_1 повернувся до пункту постійної дислокації у АДРЕСА_2 , де перебуває і по теперішній час.
Однак, станом на дату завершення службового розслідування, капітан ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув, про причини неприбуття командуванню військової частини не повідомив, інформація щодо його можливого місцезнаходження у військовій частині НОМЕР_1 відсутня.
Згідно пояснень молодшого сержанта ОСОБА_6 , командира відділення механізації транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 , 26.02.2022 начальник транспортного відділення (на той час) майор ОСОБА_4 довів особовому складу транспортного відділення наказ командира військової частини НОМЕР_1 про евакуацію майна і особового складу військової частини в АДРЕСА_3 . Капітан ОСОБА_1 , дізнавшись час та порядок евакуації військової частини до пункту збору військової частини, відмовився їхати з особовим складом транспортного відділення, заявив, що добереться до пункту збору самостійно на особистому транспорті.
Однак, до ТПД військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 , капітан ОСОБА_1 так і не прибув.
Пояснення солдата ОСОБА_9 , тракториста відділення механізації транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 , повністю підтверджують свідчення молодшого сержанта ОСОБА_6 . За його словами, капітан ОСОБА_1 , знаючи про наказ командира військової частини НОМЕР_1 про евакуацію, цілком свідомо не прибув до пункту збору військової частини НОМЕР_1 і, в подальшому, не прибув до ПТД військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації, наданої Балаклійським відділом ДРАЦС, активного запису в Реєстрі про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.
Відповідно до інформації, наданої КНП БМР ХО "БКБЛІЛ", громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 26.02.2022 року до 04.04.2022 року та з 04.01.2023 року до 26.07.2024 року на стаціонарному лікуванні не перебував, за медичною допомогою не звертався.
За результатами службового розслідування встановлено порушення ОСОБА_1 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 11 Статуту внутрішньої служби, ч. 5 ст. 407 КК України.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 року (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, капітан ОСОБА_1 був визнаний особою, яка самовільно залишила військову частину або місце служби.
Водночас, матеріалами справи підтверджено, що відділом поліції №1 Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: порушення звичаїв та законів війни військовослужбовцями та іншими формуваннями рф, що полягали у незаконному позбавленні волі та взятті у полон 12.03.2022 року ОСОБА_1 , що підтверджується витягом із ЄРДР.
Крім цього, факт перебування ОСОБА_1 у полоні рф має офіційне підтвердження державою-агресором через Центральне Агентство з Розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста та листами Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 22.10.2022 №17/н-29/, Координаційного штабу з питань поводження із військовополоненими від 24.10.2022 та від 10.06.2025 (наданим на ухвалу суду від 16.05.2025), Державного підприємства "Український Національний Центр Розбудови Миру" від 27.10.2022 №6327-22.
Проте, вказані обставини відповідачем під час проведення вказаних вище службових розслідувань не досліджувались, хоча, як зазначає позивач, така інформація неодноразово повідомлялась військовій частині самою ОСОБА_2 . 
Жодної інформації щодо встановлення обставин перебування/неперебування/захоплення ОСОБА_1 у полоні відповідачем не витребовувалось. 
Тобто, військовою частиною не здійснено жодних дій, щодо встановлення даного факту.
Службового розслідування по факту перебування ОСОБА_1 у полоні не призначалось та не проводилось.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладену у постанові від 23.11.2022 по справі №373/108/16-к, відповідно до яких поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини. Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.
Згідно постанови ВС КАС по справі № 560/14349/23 від 20 березня 2024 року: "Під поважними причинами варто розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи".
Так, перебування в окупації та неможливість виїхати з окупованої території є об`єктивно непереборною обставиною та не залежить від волевиявлення особи.
Таким чином, причини неприбуття військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до пункту тимчасової дислокації - пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_1 до 03.03.2022 року під час службового розслідування не досліджувались, а отже поважність причин, з яких це відбулось не встановлено, хоча в той же час матеріалами самого службового розслідування підтверджено, що ОСОБА_1 здійснював заходи щодо евакуації особового складу та майна військової частини і мав намір супроводжувати колону на власному транспорті.
Проте, під час проведення службових розслідувань вказані обставини не враховані.
Відтак, можна вважати, що відповідачем не доведено тих обставин, про які він посилається в обґрунтування правомірності своїх висновків про встановлення факту самовільного залишення військової частини позивачем.
Окрім того, службове розслідування, за результатами якого видано спірний наказ від 31.07.2024 (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, згідно яким капітан ОСОБА_1 був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби, проведено без об`єктивного, повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, з огляду на наступне.
Зокрема, відповідно до Акту службового розслідування №87 від 31.07.2024 року, у рамках проведення службового розслідування були відібрані пояснення лише у 2 військовослужбовців: ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .
Проте, ці особи не надавали безпосередньо накази військовослужбовцю ОСОБА_1 та не були безпосередніми свідками подій евакуації та завдань останнього. 
За таких умов, показання надані у досить формальний спосіб, сформульовані однотипно, зазначаючи лише те, що ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом про евакуацію майна та особового складу та не прибув у смт. Лісове Кіровоградської області до 03.03.2022 року, при цьому у свідченнях відсутні подробиці тих подій та причини такого неприбуття.
Разом із тим, не відібрані показання у: 
- начальника транспортного відділення майора ОСОБА_4 (станом на 03.03.2022), який безпосередньо довів наказ до ОСОБА_1 та зокрема, який надавав подальші накази ОСОБА_1 , щоб той евакуював та переховував майно, вивозив або знищував документи тощо; 
- командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 (станом на 03.03.2022 року), який також безпосередньо тримав зв`язок із ОСОБА_1 під час перебування останнього у окупації, та який також віддавав усні накази щодо порятунку майна військової частини НОМЕР_1 .
Також, до матеріалів службового розслідування не долучено свідчень військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які разом із ОСОБА_1 рятували майно військової частини та пізніше виїхали з окупованої Балаклійської міської територіальної громади.
Отже, службове розслідування проведено без об`єктивного, повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.
Крім цього, матеріали службового розслідування жодним чином не доводять вчинення військовослужбовцем ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій.
Зокрема, в матеріалах службового розслідування відсутні будь-які накази, повідомлення, директиви щодо порядку дій військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_1 щодо порядку евакуації.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявність сукупності доказів, що підтверджують перебування військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у полоні російської федерації вкотре підтверджує, що службове розслідування проведено без об`єктивного, повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.
Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 (з основної діяльності) № 76 про результати службового розслідування, згідно яким капітан ОСОБА_1 був визнаний як особа, яка самовільно залишила військову частину або місце служби є протиправним та підлягає скасуванню, про що вірно дійшов висновку суд першої інстанції.
Щодо необхідності призначення службового розслідування з метою встановлення факту перебування ОСОБА_1 у полоні російської федерації з 12.03.2022 року по теперішній час, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що 12.11.2024 засобами електронного поштового зв`язку позивачем подано заяву про призначення службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 , з метою ініціювання призначення службового розслідування з метою встановлення факту перебування ОСОБА_1 у полоні російської федерації з 12.03.2022 року по теперішній час.
У вказаній заяві військовій частині НОМЕР_1 повідомляється те, що військовослужбовець ОСОБА_1 перебуває у полоні російської федерації та разом із заявою надано докази перебування у полоні останнього.
Згідно відповіді на вищезазначену заяву №2710 від 28.11.2024 року, командування військової частини НОМЕР_1 не вбачає підстав для проведення додаткового службового розслідування щодо військовослужбовця ОСОБА_1 .
Разом із тим, визнання військовою частиною НОМЕР_1 факту перебування ОСОБА_1 таким що перебуває у полоні російської федерації з 12.03.2022 року по теперішній час, необхідне для можливості реалізації позивачем своїх прав, гарантованих законодавством, а також, сприятиме розшуку та поверненню військовополоненого.
З огляду на вищевикладене, з метою ефективного та належного захисту порушеного права позивача - дружини ОСОБА_1 , враховуючи відмову військової частини НОМЕР_1 у призначенні службового розслідування з метою встановлення факту перебування ОСОБА_1 у полоні російської федерації з 12.03.2022 року по теперішній час, суд першої інстанції дійшов вірного виснвоку про необхідність зобов`язання відповідача повторно провести службове розслідування за фактом відсутності капітана ОСОБА_1 з урахуванням даних щодо його знаходження в полоні і висновків суду в даній справі.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 по справі № 520/2654/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова