Справа №533/1116/25
Провадження №2/533/101/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(за правилами спрощеного позовного провадження)

26 лютого 2026 року Козельщинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді – Оксенюк М. М.,
за участі: секретаря судового засідання – Шуліки Л.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

16 грудня 2025 року представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
В обґрунтування позову вказано, що 02.01.2025 ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №03516-01/2025 про надання фінансового кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов кредитного договору Товариство зобов`язується надати Клієнту кредит, а Клієнт зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти, за користування кредитом, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
На виконання умов договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 12000,00 грн, проте остання свої зобов`язання за договором не виконала, кошти не повернула.
25.04.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №250425, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №03516-01/2025 від 02.01.2025 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до реєстру боржників від до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №03516-01/2025 від 02.01.2025 в сумі 31512,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за основним боргом, 12312,00 грн - заборгованість за відсотками, 1200,00 грн – заборгованість за комісією, 6000,00 грн – заборгованість за штрафами.
В зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 31512,00 грн та судовий збір.
Згідно ухвали суду від 24.12.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
05.01.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив з якого вбачається, що проаналізовані матеріали справи свідчать, що заявлена позивачем сума до стягнення 31512,00 грн ( основний борг, проценти, штраф та
комісія) не підтверджена належними доказами та не відповідає нормам матеріального права. Оскільки єдиними документами, поданими позивачем на підтвердження власної вимоги, є договір факторингу й витяг з реєстру боржників. Однак ці документи є похідними від первинного кредитного договору й самі по собі не можуть вважатися належним та допустимим доказом існування заборгованості чи її розміру, оскільки не підтверджують факту видачі коштів відповідачу і не замінюють собою доказів реального руху грошових коштів. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Таким чином, позивач не довів ані факту виникнення боргу, ані правомірності нарахування штрафних санкцій та комісій, а розрахунок заборгованості здійснено з грубим порушенням норм чинного законодавства та умов договору (а.с.46-52).
09.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання договору позики між відповідачем та первісним кредитором, та для обгрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Відсотки, які просить стягнути позивач, нараховані за понадстрокове користування кредитом, за відсотковою ставкою передбаченою Кредитним договором. Також зазначено, що відповідно до наданих позивачем розрахунків вбачається, що нарахування заборгованості за відсотками здійснювалось тільки первісними кредиторами, виключно в межах періоду кредитування, вказаного у договорі позики. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.
Окрім цього просив задовольнити клопотання позивача про витребування доказів з банківських установ (а.с. 60-73).
11.01.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення на відповідь на відзив позивача, з якого вбачається, що розрахунок заборгованості є виключно внутрішнім документом первісного кредитора, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Далі зазначила, що договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Згідно норм чинного законодавства, нараховані у період дії воєнного стану штрафні санкції підлягають обов`язковому списанню кредитодавцем, а отже правові підстави для їх стягнення відсутні, відтак вимоги позивача в цій частині є безпідставними та мають бути відхилені судом. Щодо поданого позивачем 09.01.2026 клопотання про витребування доказів відповідач зазначає наступне, що дане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки подане з порушенням установлених законом порядку та процесуальних строків, в свою чергу
відсутність заяви про необхідність поновлення пропущеного строку, належного обґрунтування і поважних причин такого пропущення позбавляє Суд правових підстав для задоволення зазначеного клопотання (а.с.81-85).
Ухвалою суду від 27.01.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення (а.с.5, 73 на звороті).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі з підстав вказаних у відзиві та запереченнях (а.с. 85).
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов позивача підлягає до задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 02.01.2025 після заповнення ОСОБА_1 відповідної електронної заявки на отримання кредиту на сайті ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» в мережі Інтернет, Товариство цього ж дня направило останній пропозицію укласти Договір про надання фінансового кредиту №0351601/2025 - вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору (за обраними Позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми кредиту). Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 02.01.2025 о 21:01:04 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Y351.
Таким чином, 02.01.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0351601/2025 про надання фінансового кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями (а.с.6-11).
Відповідно до п.1.1.-1.2 Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 12000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 02.01.2025. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 01.05.2025.
Відповідно до п.1.4 Договору, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 1200,00 грн. Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії одноразова комісія. Денна процентна ставка складає 0,98%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом на дату укладення договору складає 2572,74%. Орієнтовна загальна вартість кредиту станом на дату укладення договору складає 26160,00 грн. Загальні витрати по кредиту складають 14160,00 грн.
Згідно п.1.6 Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Невід`ємною частиною договору є графік платежів, підписаних сторонами 02.01.2025, відповідно до якого станом на 01.05.2025 позичальник має повернути кредитору 26160,00 грн, з яких: 12000,00 грн. - сума кредиту, 12960,00 грн – відсотки та 1200,00 грн - комісія (а.с.10 на звороті -11).
Крім того, 02.01.2025 ОСОБА_1 було підписано й паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені всі істотні умови договору (а.с.12-13).
Нормою п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
На виконання умов договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 12000,00 грн шляхом їх зарахування на картковий рахунок № НОМЕР_2 .
Так, із змісту листа надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №3426_250806142442 від 06.08.2025 вбачається, що на банківську карту № НОМЕР_2 , яка була зазначена ОСОБА_1 при оформленні договору (п.1.6), 02.01.2025 о 21:05:00 було перераховано 12000,00 грн. (а.с.25).
Факт отримання грошових коштів підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали суду, де зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) емітовано карту № НОМЕР_4 та додатково надано виписку по рахунку № НОМЕР_4 де було зарахування коштів на суму 12000,00 грн від 02.01.2025 (а.с.101-102).
Відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконав належним чином.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
25.04.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №250425, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №03516-01/2025 від 02.01.2025 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.14-19).
На виконання умов договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» 6001494,56 грн, що підтверджується платіжною інструкцією за №22703 від 29.04.2025 (а.с.21).
Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (під №2900 в реєстрі) за кредитним договором №03516-01/2025 від 02.01.2025 у загальному розмірі 31512,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 12312,00 грн, заборгованості за штрафом 6000,00 грн, заборгованість за комісією за видачу кредиту 1200,00 грн (а.с.20).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань перед позивачем за кредитним договором №03516-01/2025 від 02.01.2025, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії за видачу кредиту за вказаним договором є законною та підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме в загальній сумі 25512,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 12312,00 грн, заборгованості за комісією за видачу кредиту 1200,00 грн.
Щодо нарахованої позивачем штрафу за неналежне виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань суд звертає увагу на наступне.
Позивач за кредитним договором №03516-01/2025 від 02.01.2025 просить стягнути з відповідача 6000,00 грн – штрафу.
Однак, суд вважає, що нарахування штрафу у розмірі 6000,00 грн позивачем здійснювалося безпідставно з огляду на наступне.
Згідно із п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог в частині нарахування штрафу, слід відмовити.
Оскільки відповідачем порушено зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісій, то на підставі статей 525-527, 530, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №03516-01/2025 від 02.01.2025 в сумі 25512,00 грн, з яких: 12000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12312,00 грн – заборгованість за відсотками, 1200,00 грн – заборгованість за комісією.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 31512,00 грн.
Судом задоволено позовні вимоги на суму 25512,00 грн, що становить 80,96% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2451,47 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: вулиця Cимона Петлюри, буд.30, місто Київ, 01032) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №03516-01/2025 від 02.01.2025, у загальному розмірі 25512,00 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот дванадцять гривень 00 копійок), з яких: 12000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12312,00 грн - заборгованість за відсотками, 1200,00 грн – заборгованість за комісією.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судовий збір у розмірі 2451,47 грн.

Рішення може бути оскаржене впродовж тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.
Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана впродовж тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Оксенюк