П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2026 року м. Київ
Справа № 756/10877/25
Провадження: № 22-ц/824/5751/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Оболонськогорайонного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І. С.,
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В липні 2025 року КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 . З 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року, КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Крім того, на підставі договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримано право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01 травня 2018 року. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2025 року становить 127342,74 грн., яка складається з наступного: заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 8602,10 грн., яка утворилась до 01 травня 2018 року; -інфляційної складової боргу у розмірі 1419,35 грн., 3% річних у розмірі 343,61 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 16162,63 грн., яка утворилась до 01 травня 2018 року; -інфляційної складової боргу у розмірі 2666,83 грн., 3% річних у розмірі 645,62 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 30293,74 грн.; інфляція- 5648,47 грн., 3% річних- 1372,01 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 15198,96 грн.;інфляція -2507,83 грн., 3% річних- 607,13 грн.; -заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 24277,98 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція у розмірі 3306,64 грн., 3% річних - 783,37 грн., пені - 953,10 грн.; - заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 8591,47 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 1161,53 грн., 3% річних - 271,99 грн., пені - 330,93 грн; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн. 
У зв`язку з чим, підприємство просило стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 127342,74 грн., а також витрати по сплаті судового збору 3028 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 117342,74 грн, витрати по сплаті судового збору з кожного по 1514 грн.
Не погодившисьіз таким судовимрішенням, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив частково скасувати судове рішення.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції ним було здійснено часткове погашення заборгованості, однак ці обставини належним чином не були враховані при ухваленні рішення.
Вказує, що на підтвердження внесення грошових коштів до матеріалів справи подав відповідні платіжні документи, однак суд прийняв до уваги лише одну квитанцію на суму 10 000 грн, тоді як інші здійснені ним платежі, на його переконання, залишилися поза оцінкою суду.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що розмір визначеної судом заборгованості є завищеним та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому рішення в цій частині підлягає зміні.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат Глущенко К. В. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом установлено, що починаючи з 01 травня 2018 року позивач здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі відповідних нормативно-правових актів (т. 1, а. с. 23-25; ).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані та проживають у зазначеному житловому приміщенні, у зв`язку з чим є споживачами житлово-комунальних послуг у розумінні чинного законодавства (т. 1, а. с. 5; ).
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, який є публічним договором приєднання, умови якого були опубліковані у встановленому законом порядку, а фактичне користування відповідачами відповідними послугами свідчить про їх приєднання до умов такого договору.
Відповідачі від отримання послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не відключалися, а відтак є індивідуальними споживачами зазначених послуг та зобов`язані здійснювати їх оплату у строки, визначені законом та умовами договору.
Крім того, встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18 позивач набув право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, спожиті до 01 травня 2018 року (а. с. 23).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі належним чином та у повному обсязі не виконували обов`язок щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року (право вимоги за якими перейшло до позивача); заборгованості за послуги, спожиті після 01 травня 2018 року; нарахувань, пов`язаних із простроченням виконання грошового зобов`язання (інфляційні втрати, три відсотки річних, пеня) (т. 1, а. с. 6-19 ).
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є належним виконавцем житлово-комунальних послуг у спірному будинку, а відповідачі їх споживачами, які, користуючись послугами, зобов`язані здійснювати їх оплату у строки та на умовах, визначених законодавством і договором.
Крім того, суд установив, що на підставі договору відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18 до позивача перейшло право вимоги заборгованості, яка утворилась до 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Оцінивши надані позивачем розрахунки заборгованості, які відповідачами не були спростовані, суд дійшов висновку про доведеність факту наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
Водночас суд першої інстанції врахував подану відповідачем квитанцію від 29 серпня 2025 року про часткову оплату заборгованості у розмірі 10 000,00 грн та, відповідно, зменшив розмір заявлених до стягнення вимог, визначивши суму основного боргу, що підлягає стягненню, у розмірі 95 324,33 грн .
Також суд, керуючись положеннями статті 625 ЦК України, визнав правомірним нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Перевіряючи такі висновки суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Установивши, що КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року - послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі є особами, зареєстрованими та такими, що проживають у зазначеному житловому приміщенні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення у них обов`язку з оплати наданих житлово-комунальних послуг.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на обґрунтування заявлених вимог подано розрахунок заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, а також послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за відповідні періоди, із зазначенням здійснених нарахувань, оплат та залишку заборгованості, а також розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, який відповідачами не спростований .
Із наданого розрахунку вбачається, що утворилася заборгованість, яка складається із:заборгованості за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року, право вимоги за якими перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18;заборгованості за послуги, спожиті після 01 травня 2018 року; а також нарахованих відповідно до вимог законодавства інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та плати за абонентське обслуговування. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем, та, користуючись такими послугами, зобов`язані здійснювати їх оплату у встановленому законом порядку.
Разом із тим, перевіряючи правильність визначення судом першої інстанції розміру заборгованості, що підлягає стягненню, колегія суддів зазначає таке.
Так, в ході апеляційного перегляду справи знайшли своє підтвердження доводи відповідача про часткове погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги під час розгляду справи судом першої інстанції, на підтвердження чого відповідач долучив до матеріалів справи квитанції про оплату на загальну суму 15 000 грн, зокрема, у розмірі 10 000 грн та 5 000 грн (т. 1, а. с. 30, 31).
Водночас, суд першої інстанції, надавши оцінку зазначеним доказам, урахував лише одну квитанцію на суму 10 000грн, зменшивши на відповідну суму розмір заборгованості, що підлягає стягненню, в той час як інша квитанція на суму 5 000 грн залишена поза увагою суду без наведення мотивів відхилення цього доказу.
З матеріалів справи убачається, що, звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач наголошував на тому, що він продовжує погашатизаборгованість, у зв`язку з чим він здійснює відповідні платежі, та просив долучити до матеріалів справи докази на підтвердження зазначених обставин (т. 1, а. с. 57-70).
На підтвердження вказаного представником позивача, КП «Київтеплоенерго», 02 квітня 2026 року подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено про те, що в ході судового розгляду та апеляційного перегляду справи відповідачами була здійснена часткова сплата заборгованості у загальному розмірі 105 164 грн 88 коп. (т. 1, а. с. 97-100).
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 356 ЦПК України, нові докази можуть бути подані в апеляційній скарзі за умови обґрунтування причин їх неподання до суду першої інстанції. Водночас згідно з частиною 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право прийняти нові докази у виняткових випадках, якщо їх неподання до суду першої інстанції було зумовлене об`єктивними причинами, а такі докази мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів установила, що зазначені докази стосуються обставин часткового виконання відповідачами грошового зобов`язання, які виникли вже після ухвалення судом першої інстанції рішення, або не були належним чином враховані судом попри їх подання під час розгляду справи.
При цьому, такі обставини безпосередньо впливають на визначення дійсного розміру заборгованості, що підлягає стягненню, а відтак мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що суд першої інстанції, всупереч вимогам статті 263 ЦПК України, не надав належної оцінки всім поданим сторонами доказам щодо часткової сплати заборгованості та не навів мотивів їх повного чи часткового врахування, що призвело до визначення розміру заборгованості без урахування фактичного стану виконання зобов`язання.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що наявні виняткові підстави для прийняття зазначених доказів до розгляду, їх дослідження та надання їм належної правової оцінки при перегляді рішення суду першої інстанції.
Відтак, ураховуючи всі наведені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне прийняти поданий позивачем скоригований розрахунок до матеріалів справи та здійснити перерахунок заборгованості відповідно до фактичних і достовірних даних.
З наданого скоригованого розрахунку убачається, що сплачені відповідачами грошові кошти у значній частині були зараховані в рахунок погашення основної суми заборгованості, у зв`язку з чим її розмір істотно зменшився.
Водночас за окремими періодами заборгованість за основним зобов`язанням не погашена повністю та залишається незначною, а також залишились непогашеними інфляційні втрати та три відсотки річних як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Правова позиція щодо застосування зазначеної норми неодноразово викладена у практиці Верховного Суду, відповідно до якої у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України.
Разом із тим, колегія суддів ураховує положення постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року, якою на період дії воєнного стану було встановлено обмеження щодо нарахування штрафних санкцій та інших платежів, пов`язаних із простроченням виконання зобов`язань за житлово-комунальні послуги.
Водночас з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року, зазначені обмеження не поширюються на території, які не віднесені до переліку територій активних або можливих бойових дій, до яких місто Київ не належить.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, починаючи з 01 січня 2024 року, тобто з урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обмежень.
При цьому відповідачем не надано заперечень щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку зазначених нарахувань.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що нарахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені є правомірним, здійсненим у відповідності до вимог чинного законодавства, а підстави для їх скасування або зменшення відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідачів підлягають стягненню суми, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати та три відсотки річних (а також пеня у випадках, передбачених законом та договором), які нараховані у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, зокрема:
інфляційні втрати у розмірі 1 419 грн 35 коп та три відсотки річних у розмірі 343 грн 61 коп, нараховані на заборгованість за послуги з централізованого опалення, спожиті до 01 травня 2018 року;
інфляційні втрати у розмірі 2 666 грн 83 коп та три відсотки річних у розмірі 645 грн 62 коп, нараховані на заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, спожиті до 01 травня 2018 року;
інфляційні втрати у розмірі 5 648 грн 47 коп та три відсотки річних у розмірі 1 372 грн 01 коп, нараховані на заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року;
інфляційні втрати у розмірі 2 507 грн 83 коп та три відсотки річних у розмірі 607 грн 13 коп, нараховані на заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року;
інфляційні втрати у розмірі 3 306 грн 64 коп, три відсотки річних у розмірі 783 грн 37 коп та пеня у розмірі 953 грн 10 коп, нараховані на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з 01 листопада 2021 року;
інфляційні втрати у розмірі 1 161 грн 53 коп, три відсотки річних у розмірі 271 грн 99 коп та пеня у розмірі 330 грн 93 коп, нараховані на заборгованість за послуги з постачання гарячої води з 01 листопада 2021 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Водночас, з урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду обставин, зокрема, щодо часткового погашення відповідачами заборгованості та необхідності врахування фактичного розміру невиконаного зобов`язання, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню.
Зокрема, заявлена до стягнення сума підлягає зменшенню та уточненню відповідно до фактичних даних, підтверджених матеріалами справи та здійсненого перерахунку, оскільки основна сума заборгованості була переважно погашена, а до стягнення підлягають лише залишок основного боргу за окремими періодами, а також інфляційні втрати, три відсотки річних та пеня.
Разом із тим, із резолютивної частини рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року убачається, що судом було стягнуто загальну суму заборгованості без належного розмежування її складових та періодів нарахування.
Така невизначеність не забезпечує чіткого розуміння структури присудженої суми, ускладнює перевірку правильності її визначення та може створити перешкоди при виконанні судового рішення.
З огляду на необхідність забезпечення визначеності судового рішення, його відповідності встановленим обставинам справи та з метою уникнення труднощів під час виконання, колегія суддів вважає за доцільне змінити рішення суду першої інстанції шляхом викладення відповідної частини резолютивної частини у новій редакції із чітким визначенням усіх складових заборгованості.
Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи убачається, що при зверненні до суду з позовом ціна позову становила 127 342 грн 74 коп. (100 %).
За результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково на суму 22 177 грн 86 коп., що становить 17,41 % від заявленої ціни позову (22 177,86 грн : 127 342,74 грн ? 100 %).
Разом із тим, в апеляційному порядку відповідачем оскаржено рішення суду в частині на суму 120 409 грн 16 коп., з яких задоволено 22 177 грн 86 коп., що становить 18,42 % (22 177,86 грн : 120 409,16 грн ? 100 %).
Відтак, судовий збір за подання позову підлягає розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та становить 527 грн 17 коп. (3028 грн ? 17,41 %), тобто по 263 грн 58 коп. з кожного відповідача.
Водночас судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений відповідачем, підлягає частковому відшкодуванню за рахунок позивача пропорційно до розміру задоволених вимог за результатами апеляційного перегляду та становить 836 грн 64 коп. (4542 грн ? 18,42 %).
Відповідно до пункту 10 статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, якщо судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог, суд може застосувати взаємозалік таких витрат та зобов`язати сторону, на яку покладено більшу їх суму, сплатити різницю іншій стороні.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати взаємозалік судових витрат, у зв`язку з чим стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 572 грн 42 коп. (836,64 грн - 263,58 грн).
За таких обставин рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій частині.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року змінити шляхом зменшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим абзац 2 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року викласти в наступній редакції
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421) заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 грн 55 коп; інфляційну складову боргу у розмірі 1419 грн 35 коп, три відсотки річних у розмірі 343 грн 61 коп;
заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 143,90 грн, інфляційнускладову боргу у розмірі 2666,83 грн, три відсотки річних у розмірі 645,62 грн;
нараховану на заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення інфляційну складову боргу у розмірі 5648,47 грн, три відсотки річних у розмірі 1372,01 грн;
нараховану на заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води інфляційну складову боргу у розмірі 2507,83 грн, три відсотки річних у розмірі 607,13 грн;
нараховану на заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії, інфляційну складову боргу у розмірі 3306,64 грн, три відсотки річних у розмірі 783,37 грн., пеню у розмірі 953,10 грн;
нараховану на заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води інфляційну складову боргу у розмірі 1161,53 грн, три відсотки річних у розмірі 271,99 грн, пеню у розмірі 330,93 грн.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421) судовий збір у розмірі 263 грн 58 коп.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 572 грн 42 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура