Справа № 569/23989/25

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
11 лютого 2026 року м. Рівне
Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, що надійшли із УПП в Рівненській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП невстановлені, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.10.2025 року серії ЕПР1 № 489757, 21.10.2025 року о 12 год 10 хв в м. Рівне по вул. Басівкутська, 178А, особа ОСОБА_1 керував транспортним засобом ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, що не реагують світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовився у медичному закладі відмовився, а саме не здав біологічне середовище – сечу протягом 2 годин, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання двічі не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату і час розгляд справи, про що свідчить особистий підпис у вищезгаданому протоколі про адміністративне правопорушення. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки повернулося на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи з причин, що унеможливлюють прибуття за викликом, не надіслав.
Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.
За таких обставин, суддя вважає можливим розглянути справу у відсутності правопорушника, на підставі наявних доказів, що відповідає положенню ст. 268 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до такого висновку.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений та регулюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 
№ 489757 від 21.10.2025 року долучено наступні докази:акт огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 12.10.2025 року о 12 год 13 хв, де в графі «результати огляду на стан сп`яніння» зазначено, що «огляд не проводився»; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.10.2025 року о 12 год 15 хв, де в графі «результати огляду» зазначено, що «огляд не проводився»; зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 489757 від 21.10.2025 року; відеозапис події; довідка інспектора.
Щодо зупинки транспортного засобу ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , суддя зазначає наступне. 
Особи, які порушують Правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 Правил дорожнього руху).
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський має право або зобов`язаний зупиняти транспортні засоби.
Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в протилежному випадку протиправність зупинки, за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху може поставити під сумнів подальші дії працівників поліції. З матеріалів справи видно, що жодної з наведених підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у працівників поліції в даному випадку не було. Суддя зазначає, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності взагалі не було повідомлено причину зупинки ТЗ, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом подій. 
Разом з тим, з відеозапису подій не вбачається таке порушення правил дорожнього руху, яке візуально могло бути встановлено поліцейськими в процесі руху автомобіля, матеріали справи не містять відомостей, що схожий за описом автомобіль перебуває в розшуку, немає відомостей про причетність ТЗ до ДТП, візуально технічних несправностей ТЗ не має. Окрім того, ТЗ зупинено не в комендантську годину. Одночасно з цим, з відеозапису подій вбачається, що під час перевірки документів у ОСОБА_1 поліцейськими встановлено відсутність у останнього чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також відсутність посвідчення водія.
Згідно з статтею 16 Закону України «Про дорожній рух», на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.
Відповідно до п. 21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. 
Таким чином, приписами наведених вище норм визначено лише два випадки, коли поліцейський може перевірити договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: при складанні протоколу щодо порушень ПДР; при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.
Додатково суддя зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1.а та п.2.1ґ ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст.126 КУпАП.
З дослідженого суддею відеозапису вбачається, що відсутність даного поліса працівниками поліції було встановлено вже в ході спілкування із водієм, після зупинки транспортного засобу. Тобто, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які транспортний засіб під його керуванням слід було зупинити.
Таким чином, підстав для подальшого проведення огляду на стан сп`яніння у поліцейських не було.
З огляду на те, що підстав для зупинки транспортного засобу, визначених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським не зазначено, то зупинка транспортного засобу та наступні дії інспектора поліції не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Дана обставина взагалі ставить під сумнів законність складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ та широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.
Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.
У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
На переконання судді, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17, можливість та доцільність застосування якої у провадженнях у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП підтверджена постановою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року у справі 
№ 635/4159/24.
Відтак, працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, що слугувало підставою для зупинки транспортного засобу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів законної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що передувала складенню протоколу за 
ч. 1 ст.130 КУпАП, були відсутні підстави для вимоги проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, тому всі докази у справі, отримані після такої зупинки необхідно вважати недопустимими (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.
Окрім цього, з дослідженого суддею відеозапису події вбачається відсутність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на противагу цьому, ОСОБА_1 погодився пройти огляд в медичному закладі, куди разом із працівниками поліції поїхав, де на відмітці часу 12 год 48 хв лікар провів освідування його шляхом застосування Alkotest Drager - результат огляду - 0,0 проміле (відмітка часу 13 год 00 хв), однак з невідомих причин дані відомості не долучені до матеріалів справи. Після цього протягом години здійснив 7 спроб здачі біологічного матеріалу, однак не зміг це зробити (з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 намагався надати біологічний матеріал о 13:04 год, 13:14 год, 13:27 год, 13:37 год, 13:40 год, 13:49 год, 14:13 год), пропонував поліцейським, що він може здати кров для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак йому було відмовлено та складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме за відмову від проходження даного огляду. 
Відмова особи від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути чіткою, зрозумілою, такою, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка не залежить від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і дій чи намірів інших осіб. 
Аналогічні правові позиції неодноразово наводились у постановах апеляційних судів при перегляді постанов суддів першої інстанції у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП. 
Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що водій ОСОБА_1 вважався б таким, що порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, лише у разі його чіткої та категоричної відмови від проходження в установленому порядку огляду, з метою встановлення стану, зокрема, наркотичного сп`яніння.
Натомість, посадовою особою, яка склала протокол щодо ОСОБА_1 , не було дотримано зазначених положень нормативних актів та протокол щодо останнього про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, складено за відсутності відповідних достатніх доказів про вчинення вказаного правопорушення.
Аналіз усталеної судової практики свідчить, що протокол, складений відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП не може бути визнаний належними доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів cуд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Зазначене викладено в п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України».
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена достатніми, допустимими та достовірними доказами.
З врахуванням вищенаведеного суддя дійшла висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі, а тому в ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі наведеного та керуючись ст..ст.130, 247, 284 КУпАП, суддя,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.
Суддя Наталія ГОРДІЙЧУК