Справа № 946/755/26 
Провадження № 2-а/946/55/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Адамова А.С.,
за участю: секретаря судового засідання – Тюміної О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кравченка Артема Миколайовича, Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати противоправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6569846 від 26.01.2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2026 інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області старшим сержантом поліції Кравченко Артемом Миколайовичем винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6569846 (далі – Постанова), якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП України з накладенням штрафу у розмірі 340 грн. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП України за те, що він 26.01.2026 на вулиці Запорізьких Козаків, 49, м. Ізмаїл, Одеської області, керував транспортним засобом «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічний контроль, на думку працівника поліції, чим порушив п. 31.3 б ПДР (експлуатація ТЗ, які не пройшли технічний контроль). ОСОБА_1 не погоджується з винесеною Постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, так як Постанова прийнята з грубим порушенням норм діючого законодавства України, без належних на те правових підстав, адже транспортний засіб, яким керував Позивач, використовується ним як працівником для службових цілей: переміщення Позивача, а не для перевезення пасажирів чи вантажів з метою отримання прибутку, що виключає обов`язковість проведення технічного контролю транспортного засобу. Працівник поліції не встановив обставини справи та безпідставно притягнув Позивача до відповідальності, адже ним не зафіксовано присутність пасажирів або вантажу в транспортному засобі, що могло би свідчити про використання автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, що свідчить про відсутність правових підстав для віднесення вказаного вище транспортного засобу до категорії автомобілів, які підлягають обов`язковому технічному огляду. 26 січня 2026 року Позивач керував транспортним засобом з ціллю службової поїздки та був зупинений працівником поліції. Після огляду свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, працівник поліції повідомив, що транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю. Позивач повідомив, що вказаний автомобіль не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а використовується Позивачем лише у службових цілях: для переміщення водія по місту та області, і що транспортний засіб «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відноситься до транспортних засобів, які підлягають обов`язковому технічному контролю. Проте, працівником поліції, без належних на те підстав та доказів було винесено Постанову серії ЕНА № 6569846 від 26.01.2026. Позивач керував транспортним засобом марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Представництву «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» (код ЄДРПОУ26195372). Відповідно до довіреності від 02.01.2026 року, видана Представництвом «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» (додано), Позивача уповноважили користуватися та експлуатувати належний Представництву транспортний засіб, управляти (керувати) транспортним засобом, в тому числі транспортувати вказаний транспортний засіб, також визначати на власний розсуд місце стоянки чи зберігання вказаного транспортного засобу, представляти інтереси Представництва перед правоохоронними органами, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, а також перед всіма фізичними та юридичними особами усіх форм власності з питань користування та управління вказаним транспортним засобом, підтримання його технічного стану та проходження технічного огляду; представляти інтереси Представництва перед уповноваженими установами, органами, організаціями з правом отримання, забирання належного Представництву транспортного засобу, зі штрафного майданчика, чи іншого місця стоянки чи зберігання транспортного засобу; подавати, отримувати необхідні документи, а також користуватись іншими правами та вчиняти всі необхідні дії, що виникають в процесі виконання цієї довіреності, з правом посвідчення копії цієї довіреності. При цьому, Наказом Представництва «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» №0301/А від 03.01.2024 «Про закріплення транспортного засобу», відповідний транспортний засіб, був закріплений за Позивачем як службовий автомобіль. Згідно з умовами Договору по повну матеріальну відповідальність від 03.01.2024, Позивач взяв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довіреного йому транспортного засобу. Відповідно до Акту приймання-передачі матеріальних цінностей №0301 від 3.01.2024, Представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» передало, а Позивач, прийняв транспортний засіб марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виключно для службових поїздок, не пов`язаних з перевезенням пасажирів або вантажу з комерційною метою. За інформацією за кодом юридичної особи в ЄДРПОУ Представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» займається лише одним видом діяльності: 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. Представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» не здійснює пасажирські або вантажні перевезення на комерційній основі з метою отримання прибутку, а Відповідачем при винесені оскаржуваної Постанови вказаних фактів не перевірено та не встановлено. При цьому, керування Позивачем транспортним засобом в службових цілях, власником якого є юридична особа, для забезпечення діяльності компанії, не може свідчити про використання транспортного засобу для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а тому відсутні підстави вважати, що транспортний засіб марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію відповідного транспортного засобу він належить «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» Представництво. Параметри транспортного засобу: тип – легковий седан-В, повна маса - 1450 кг. Враховуючи те, що тип вказаного вище транспортного засобу загальний легковий з кількістю сидячих місць з місцем водія 5, такий транспортний засіб відноситься до легкових автомобілів, при цьому, Відповідачем не надано доказів, що даний автомобіль за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Жодних доказів того, що транспортний засіб, яким керував Позивач, є вантажним, переобладнаним під вантажні перевезення, або ним здійснювались перевезення вантажів чи пасажирів з метою отримання прибутку (товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання товару позивачем, дорожні листи тощо) Відповідачем не пред`явлено і не додано до Постанови. Враховуючи наведене та ту обставину, що автомобіль «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є власністю юридичної особи та використовується виключно для пересування Позивача, не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, відтак, не підлягає обов`язковому технічному контролю транспортних засобів відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух», Позивач зазначає про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень. Викладені в Постанові факти не підтверджують, що транспортний засіб «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким Позивач керував 26.01.2026, відноситься до об`єктів обов`язкового технічного огляду. Відповідачем не було додано жодних матеріалів які б це підтверджували. На підтвердження вини Позивача у вчиненні вказаного порушення, до Постанови не додано жодних інших доказів, передбачених ст. 251 КУПАП, а саме: протоколу огляду транспортного засобу, пояснення свідків, відомостей, з яких вбачається, що «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , має пройти технічний контроль, але не пройшов його. Позивач вважає за необхідне застосувати положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення, в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Згідно відзиву Департаменту патрульної поліції, відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства.Так, з матеріалів справи вбачається, що 26.01.2026 близько 15 год. 49 хв. за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Запорізьких Козаків, 49, інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ВОНС м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП старшим сержантом поліції Кравченко Артемом Миколайовичем, під час оформлення матеріалів ДТП, було виявлено транспортний засіб марки «КІА» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який керував вказаним транспортним засобом що зареєстрований на підприємство «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД», який не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив вимоги п. 31.3. 6) Правил дорожнього руху та ст. 37 Закону України «Про Дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 121 КУпАП. Факт вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 121 КУПАП підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського, витягами з сайту ГСЦ МВС про відсутність ОТК на Т3 яким керував позивач та витягом з ЄДРПОУ. Окрім того, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6569846 від 26.01.2026 в пункті № 7 оскаржуваної постанови, міститься посилання на докази вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 121 КУпАП, а саме посилання на портативний відеореєстратор поліцейського. Позивач у своїй позовній заяві не заперечує той факт, що транспортний засіб «КІА» номерний знак НОМЕР_1 , яким він керував 26.01.2026 не пройшов обов`язковий технічний контроль, а відтак, такий факт ніким не оспорюється та вважається встановленим. Поліцейським було повідомлено гр. ОСОБА_1 що наразі відбудеться розгляд справи з приводу притягнення водія (позивача) до адміністративної відповідальності. Розглянувши справу, гр. ОСОБА_1 було роз`яснено право та строки на оскарження постанови, строк на сплату штрафу згідно постанови та роз`яснено наслідки невиконання вказаної постанови, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП поліцейський прийняв рішення про по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6569846 від 26.01.2026, згідно якої на гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 (нуль) копійок. Негайно, після закінчення розгляду справи та складання постанови поліцейський, відповідно до ст. 285 КУпАП, оголосив винесену постанову та надав її копію позивачу, про що свідчить власний підпис позивача у графі «№ 8» та у графі «№ 9» вищезазначеної постанови. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «КА» номерний знак НОМЕР_3 , даний транспортний засіб належить юридичній особі ТОВ «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД». Згідно даних з Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» с (коди КВЕД ДК): 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами (основний); 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах. ТОВ «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» є власником транспортного засобу «KIA» номерний знак НОМЕР_1 та його використовує. Таким чином ТОВ «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі фармацевтичними товарами (основний), роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, роздрібної торгівлі медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах. А відтак, транспортний засіб «КІА» номерний знак НОМЕР_1 використовується її співробітниками з метою отримання прибутку, тобто, вищезазначений транспортний засіб підлягає обов?язковому технічному контролю. Періодичність проходження обов?язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки. В даному випадку, строк експлуатації транспортного засобу «КІА» номерний знак НОМЕР_3 є більше двох років (згідно свідоцтва про реєстрацію), а відтак, він підлягає обов?язковому технічному контролю. Поліцейський що розглядав справу, здійснивши аналіз усіх наявних в справі доказів дійшов висновку, що факт вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП - доведений в повній мірі.
У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначив, що з твердженням Відповідача щодо доведеності правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, вказаними доказами неможливо погодитися, адже зазначені є неправдивими та вводять в оману, з огляду на наступне: 1) Відеозапис лише фіксує факт спілкування поліцейського, факт одностороннього встановлення вини Позивача без наявності доказів, факт відсутності збирання працівником поліції доказів, показань свідків, документів з відповідних реєстрів. До самої Постанови було долучено лише відеозапис. Всі інші документи були долучені лише до суду. Отже, при розгляді справи працівником поліції жодні докази не розглядались. 2) Витяг з сайту ГСЦ МВС про відсутність ОТК на ТЗ, яким керував Позивач, було сформовано через 18 днів після складення Постанови, а саме 13.02.2026 під час підготовки відзиву. Сам витяг не фіксує обов`язковість проходження технічного контролю, а лише відображає дані про його наявність/відсутність. 3) Витяг з ЄДРПОУ теж був складений через 18 днів після складення Постанови – 18.02.2026 та сформований не на власника транспортного засобу (Представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» (код ЄДРПОУ 26195372), а на іншу особу (ТОВ «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ, код ЄДРПОУ 39405050). Відповідач також вважає, що відеозапис з портативного відео реєстратора поліцейського є доказом вчинення відповідного адміністративного правопорушення, при цьому не зазначає, які саме важливі для вирішення цієї справи факти та обставини цей відеозапис може підтвердити. Позивач керував транспортним засобом щодо якого нормами законодавства не передбачено обов`язковий технічний контроль. Наказом Представництва «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» № 0301/А від 03.01.2024 «Про закріплення транспортного засобу», відповідний транспортний засіб, був закріплений за Позивачем як службовий автомобіль, виключно для службових поїздок із забороною використання в комерційних цілях чи з метою перевезення пасажирів чи вантажу. Таким чином, Постанова винесена за відсутності достатніх даних про те, що вказаний автомобіль використовувався для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, отже, відсутнє обґрунтоване підтвердження вчинення Позивачем інкримінованого йому правопорушення. При розгляді справи працівником поліції не перевірялись дані з функціонального сервісу Головного сервісного центру МВС щодо наявності/відсутності обов`язкового технічного контролю щодо транспортного засобу за номером НОМЕР_1 , адже такі не були додані до постанови про адміністративне правопорушення (п. 7 Постанови), а були сформовані лише 13.02.2026 при написанні відзиву. Проте, визначальним є те, що інформація з функціонального сервісу Головного сервісного центру МВС не фіксує обов`язковість проходження технічного контролю, а лише відображає дані про його наявність/відсутність. Враховуючи наведене, Відповідачем належних та допустимих доказів у підтвердження вини Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, не надано. Сама лише Постанова про накладення адміністративного стягнення не є свідченням наявності складу, події правопорушення та вини Позивача у його вчиненні. Відповідач у відзиві як доказ порушення посилається на іншу юридичну особу: Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ» за кодом ЄДРПОУ 39405050. Представництву «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» належить інший код ЄДРПОУ: 26195372. Вказане не перевірялось працівником поліції при розгляді справи. Більш того, Відповідач встановив неналежного власника транспортного засобу. Відзив Відповідача на позов не спростовує фактів та доводів, викладених Позивачем у адміністративному позові та у цій відповіді на відзив.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Зазначив, що діяльність Представництва, працівником якого є позивач, має окремий код ЄДРПОУ та не має га меті отримання прибутку. Витяг з сайту МВС зроблено щодо іншої юридичної особи, назва якої хоч і є схожою. Самого факту реєстрації авто на юридичну особу не достатньо для виникнення обов`язку проходити технічний контроль. Авто позивача не використовується для перевезення вантажів чи пасажирів для отримання прибутку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань та відзив на позов не надав.
Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, свою позицію щодо заявлених позовних вимог висловив у відзиві на позов.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши матеріали справи, відеозапис, позиції сторін по суті спору, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень та доведенні перед судом їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що 26.01.2026 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Кравченко Артемом Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6569846, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 26.01.2026 року о 15:49:39 м. Ізмаїл, вул. Запорозьких Козаків, 49, водій ОСОБА_1 керувавтранспортним засобом KІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічних контроль, чим порушив п.31.3.б. ПДР, адміністративна відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 123 КУпАП.
Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).
Згідно з п. 1.3 та п. 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 3 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ч. 2 та ч. 4 статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ч. 3 ст. 121 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 статті 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.
Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, також повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно підпункту «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Частиною 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт. Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб). Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".
Відповідно до п. 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 (далі - Порядок №137), вказаний Порядок визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
З огляду на зазначене слідує, що обов`язковому технічному контролю підлягають, зокрема, легкові автомобілі, що використовуються саме для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Тобто, однією з визначальних обставин є мета фактичного використання автомобіля для перевезення пасажирів чи вантажів - з метою отримання прибутку.
При цьому, факт перевезення позивачем пасажирів та вантажів та й з метою отримання прибутку не доведений відповідачами. 
Згідно з п.п. 15 п. 2 Порядку №137 транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.
Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами визначено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176.
Відповідно до п. 7 Правил №176 дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються:
1) транспортними засобами спеціального призначення;
2) транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації;
3) службовими легковими автомобілями;
4) транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку.
Судом встановлено, що позивач керував транспортним засобом марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить представництву «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» (код ЄДРПОУ26195372), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Відповідно до довіреності від 02.01.2026 року, видана представництвом «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» (додано), позивача уповноважили користуватися та експлуатувати належний Представництву транспортний засіб, управляти (керувати) транспортним засобом, в тому числі транспортувати вказаний транспортний засіб, також визначати на власний розсуд місце стоянки чи зберігання вказаного транспортного засобу, представляти інтереси Представництва перед правоохоронними органами, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, а також перед всіма фізичними та юридичними особами усіх форм власності з питань користування та управління вказаним транспортним засобом, підтримання його технічного стану та проходження технічного огляду; представляти інтереси Представництва перед уповноваженими установами, органами, організаціями з правом отримання, забирання належного Представництву транспортного засобу, зі штрафного майданчика, чи іншого місця стоянки чи зберігання транспортного засобу; подавати, отримувати необхідні документи, а також користуватись іншими правами та вчиняти всі необхідні дії, що виникають в процесі виконання цієї довіреності, з правом посвідчення копії цієї довіреності.
Наказом Представництва «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» №0301/А від 03.01.2024 «Про закріплення транспортного засобу», відповідний транспортний засіб, був закріплений за позивачем як службовий автомобіль.
Відповідно до Акту приймання-передачі матеріальних цінностей №0301 від 3.01.2024, представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» передало, а позивач, прийняв транспортний засіб марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виключно для службових поїздок, не пов`язаних з перевезенням пасажирів або вантажу з комерційною метою, що узгоджується вимогам пп. 3 п. 7 Правил №176.
За такого, суд вважає, що відповідачем не доведено, що транспортний засіб марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатується позивачем для перевезення вантажів чи пасажирів під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку або під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку. Жодні докази, які б свідчили про таке суду не надані, а отже доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, які доводяться матеріалами справи.
Крім того, суд зауважує, відповідно до відомостей з ЄДРПОУ до видів діяльності представництва «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД» (код ЄДРПОУ 26195372) за КВЕД-2010 відноситься КВЕД 73.20: Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.
Натомість, суду не надано доказів, що працівник поліції при винесені оскаржуваної постанови наведені вище факти перевірялися та встановлювалися, зворотне відповідачем не доведено.
Більш того, судом встановлено, що відповідач у відзиві як доказ порушення позивачем вимог ПДР посилається на іншу юридичну особу, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ» за кодом ЄДРПОУ 39405050, в той час, коли представництву «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД», якому належить транспортний засіб, яким керував позивач, належить саме код ЄДРПОУ – 26195372.
Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача в цій частині.
При цьому, представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД», код ЄДРПОУ: 26195372 займається виключно одним видом діяльності - 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.
Представництво «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПТІ ЛІМІТЕД», код ЄДРПОУ: 26195372 не здійснює пасажирські або вантажні перевезення на комерційній основі з метою отримання прибутку.
При цьому, керування позивачем транспортним засобом в службових цілях, власником якого є юридична особа, для забезпечення діяльності компанії, не може свідчити про використання транспортного засобу для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а тому відсутні підстави вважати, що транспортний засіб марки «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 678/483/17 та від 08.07.2020 у справі № 731/186/17.
Жодних доказів того, що транспортний засіб, яким керував Позивач, є вантажним, переобладнаним під вантажні перевезення, або ним здійснювались перевезення вантажів чи пасажирів з метою отримання прибутку (товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання товару позивачем, дорожні листи тощо) Відповідачем не пред`явлено і не додано до Постанови.
Враховуючи наведене та ту обставину, що автомобіль «KIA», модель RIO 1.4, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є власністю юридичної особи та використовується виключно для пересування Позивача як службовий автомобіль, не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, відтак, не підлягає обов`язковому технічному контролю транспортних засобів відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух», Позивач зазначає про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
Основним критерієм, який надає можливість працівнику поліції та суду кваліфікувати дії позивача є характеристики транспортного засобу, яким керував позивач, мета використання автомобіля та, відповідно, встановлення обставини, чи підлягає керований позивачем транспортний засіб періодичному обов`язковому технічному контролю.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.
Відповідачем не було надано належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 121 КУпАП або, що вина позивача у цьому є доведеною. Доводи представника відповідача щодо правомірності винесення працівником поліції оскаржуваної постанови не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не порушив вимоги пункту 31.3.б Правил дорожнього руху України, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6569846 від 26.01.2026 винесена при відсутності відповідності до вимог чинного законодавства та без наявності обставин, що підтверджують вину особи.
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, втім не наділяє місцеві загальні суди повноваженнями визнавати постанови протиправними, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання оскаржуваної постанови протиправною не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд вважає не необхідним вирішити питання про розподіл судових витрати, у зв`язку з чим зазначається наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
18 березня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду за наслідком розгляду касаційних скарг у адміністративній справі №543/775/17 ухвалено постанову, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного, слід враховувати висновок Великої Палати Верховного Суду, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2026 року з 01 січня встановлений у розмірі 3328, 00 грн.
Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 665, 60 грн.
Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У цьому зв`язку, враховуючи, що ОСОБА_1 подав позов в електронній формі, розмір судового збору складає 532,48 грн.
Одночасно, судом встановлено, відповідно квитанції до платіжної інструкції № 54299978 від 02.02.2026 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн., що удвічі перевищує розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цього позову до суду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
За таких обставин, внесений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн., є більшим розміром, ніж встановлено законом - 532,48 грн., у зв`язку з чим сума надмірно сплаченого судового збору у розмірі 532,48 грн. підлягає поверненню позивачу.
Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кравченка Артема Миколайовича (68600, Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 72), Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6569846 від 26.01.2026 року за ч. 3 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 532,48 грн.
Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) надмірно сплачений судовий збір за подання позовну в розмірі 532,48 грн., сплаченого відповідно квитанції до платіжної інструкції №54299978 від 02.02.2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя: 	А.С.Адамов