Справа 206/5521/25 
Провадження 2/206/320/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої-судді Плінської А.В.
при секретарі Габісонія Л.В.
з участю представника позивача Захаренка О.О.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 97 682 грн. 77 коп., 5 000 грн. моральної шкоди, витрат на правову допомогу та експертизу. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18 липня 2025 року в м. Дніпро в Самарському районі біля ЛЕП №32 сталась дорожньо – транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , Renault Duster, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Постановою Самарського районного суду м. Дніпра від 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у спричиненні дорожньо – транспортної пригоди. Відповідно до експертного висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corolla становить 247 682 грн. 77 коп., 150 000 з яких відшкодовано страховою компанією, а тому позивач просить стягнути залишок шкоди з відповідача. Крім того, позивач вказує, що зазнав психологічного дискомфорту, витратив значні зусилля та час на ремонт автомобіля, а тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Ухвалою від 26 листопада 2025 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.
27 січня 2026 року представником відповідача подано до суду відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог із посиланням на те, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 6 серпня 2025 року, підготовлений приватним підприємцем ОСОБА_6 не є належним та допустимим доказом в підтвердження вартості матеріального збитку, оскільки дослідження проводилось за відсутності відповідача, ФОП ОСОБА_6 не є суб`єктом оціночної діяльності та не є експертом, до висновку не додано акту огляду транспортного засобу від 25 липня 2025 року,ціни на запасні частини зазначені на дату опісля проведення оцінки. Оцінювання здійснювалось суб`єктом оціночної діяльності за напрямком 1.3 оцінка колісних транспортних засобів, хоча мала б за спеціальністю 12.2 – визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважають необґрунтованими та такими, що не відповідають засадам розумності та виваженості і справедливості.
10 лютого 2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказують, що звіт складений суб`єктом оціночної діяльності з чинним сертифікатом та кваліфікацією, та є належним та допустимим доказом, а відповідачем не спростовано жодними доказами розмір завданих збитків. Призначення експертизи вважають неможливим та безпредметним, адже пошкоджений транспортний засіб відремонтовано.
24 лютого 2026 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив в яких вказує, що в оцінювача ОСОБА_6 відсутнє право проводити дослідження, розрахунки розміру збитку завданого власнику транспортного засобу.
Ухвалою від 24 лютого 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог.
Так, судом встановлено, що 18.07.2025 року о 07 год. 00 хв., у м. Дніпро, міст Самарський, ЛЕП 32, водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , під час виникнення перешкоди, яку він був спроможний об`єктивно виявити, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив зіткнення з т.з. Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , яке в свою чергу здійснило некерований рух та здійснило зіткнення з т.з. Renault Duster д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП три транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Самарського районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у спричиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до звіту №YD18825 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_6 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження складає 247 682 грн. 77 коп.
Як слідує з повідомлення та платіжної інструкції ПрАТ СК «Інтер – Поліс» ОСОБА_3 страховою компанією було перераховано 150 000 грн. узгодженої суми страхового відшкодування, що сторонами не оспорювалось.
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Тому доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і наводить докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Встановлення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту складає предмет експертних знань в галузі автотоварознавства.
Відповідно до ст. 89 цього ж Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідження доказів – це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Зокрема, під час судового розгляду справи суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання (ст. 228 ЦПК України).
Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення. В якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань 
Відповідно до ч.1 статті103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
За ч.1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1-2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Фактично відповідачем та його представником поставлено під сумнів висновок спеціаліста, характер ушкоджень та вартість матеріального збитку, що мало б наслідком призначення експертизи.
Однак представник позивача пояснив, що проведення експертизи є неможливим, так як позивач відремонтував належний йому транспортний засіб.
Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТ3, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТ3 (втрати товарної вартості).
В той же час, відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна. майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Структура Державного реєстру Порядку ведення Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 10.06.2013 року №796 розділ "Оцінювачі" ведеться за такими напрямами оцінки майна та спеціалізаціями у межах кожного напряму:
1) напрям 1 "Оцінка об`єктів у матеріальній формі": спеціалізація 1.1 "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна. нерухомості). у тому числі земельних ділянок. та майнових прав на них"; спеціалізація 1.2 "Оцінка машин і обладнання"; спеціалізація 1.3 "Оцінка колісних транспортних засобів"; спеціалізація 1.4 "Оцінка літальних апаратів". спеціалізація 1.5 "Оцінка судноплавних засобів": спеціалізація 1.6 "Оцінка рухомих речей, що становлять культурну цінність"; спеціалізація 1.7 "Оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин, обладнання. колісних транспортних засобів, літальних апаратів, судноплавних засобів, та тих. що становлять культурну цінність":
2) напрям 2 "Оцінка цілісних майнових комплексів. паїв, цінних паперів. майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності": спеціалізація 2.1 "Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (крім прав на об`єкти інтелектуальної власності)"; спеціалізація 2.2 "Оцінка прав на об`єкти інтелектуальної власності".
Розділ "Суб`єкти оціночної діяльності" ведеться за такими напрямами оцінки майна та спеціалізаціями у межах кожного напряму:
1) напрям 1 "Оцінка об`єктів у матеріальній формі": спеціалізація 1.1 "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок. та майнових прав на них": спеціалізація 1.2 "Оцінка машин і обладнання": спеціалізація 1.3 "Оцінка колісних транспортних засобів"; спеціалізація 1.4 "Оцінка літальних апаратів". спеціалізація 1.5 "Оцінка судноплавних засобів": спеціалізація 1.6 "Оцінка рухомих речей, що становлять культурну цінність"; спеціалізація 1.7 "Оцінка рухомих речей крім таких, що віднесені до машин, обладнання, колісних транспортних засобів. літальних апаратів. судноплавних засобів, та тих, що становлять культурну цінність".
2) напрям 2 "Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності": спеціалізація 2.1 "Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (крім прав на об`єкти інтелектуальної власності)": спеціалізація 2.2 «Оцінка прав на об`єкти інтелектуальної власності»
Виходячи із зазначеного, можна дійти наступного висновку, що оцінка колісного транспортного засобу це визначення вартості транспортного засобу, однак не визначення вартості матеріального збитку заподіяного в результаті його пошкодження.
Більш того, такий напрямок та спеціалізація, як визначення вартості матеріального збитку не передбачені в оціночній діяльності.
Алгоритм визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (в т.ч. автомобілів) та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику (в т.ч. для встановлення страхового відшкодування) регламентується Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159, а також положеннями «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», зареєстрованої у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року за номером 12.2.03.
Виходячи з вимог зазначених Методик основним фактом, що визначає вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження його колісного транспортного засобу, є вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу від пошкодження. При цьому, для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (КТЗ) і відповідного розміру матеріального збитку, завданого їх власнику, необхідне проведення спеціальних досліджень з визначення характеру, об`єму й номенклатури пошкоджень та відповідних ремонтно-відновлювальних технологічних операцій, з розрахунку-калькулювання вартості відновлювального ремонту, що за змістом і процесом їх виконання не є «оціночними процедурами» та не відповідає поняттю «оцінка майна», передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому не входить у компетенцію оцінювачів, зокрема за спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів».
Отже, суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 не мав права визначати розмір заподіяного матеріального збитку.
Крім цього, Верховний суд у своїй постанові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зробив висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Також, суд вважає за необхідне зауважити, що законом не передбачено відповідальності оцінювача за надання завідомо неправдивого звіту про оцінку, в той час як проведення незалежної судової експертизи гарантувало би незалежність та безсторонність проведеної судової експертизи, оскільки судовий експерт повідомляється судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
З огляду на наведене та зважаючи на наявність спеціалізації оцінювача ОСОБА_6 в межах лише напряму 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», відсутність будь-яких доказів фіксації характеру ушкоджень транспортного засобу, належного позивачу за участі відповідача, або хоча б представника страхової компанії, та які б використовувались в подальшому при оцінці вартості матеріального збитку, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності судового процесу, позивач з метою доведення обґрунтованості своїх позовних вимог до відповідача не скористався своїми процесуальними правами та не заявив клопотань про призначення судом незалежної автотоварознавчої експертизи з метою встановлення спричиненого йому збитку, представник позивача навпаки заперечував щодо такої можливості із посиланням на те, що транспортний засіб уже відремонтовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріального збитку та витрат на оплату послуг спеціаліста з підстав недоведеності позовних вимог належними та допустимими доказами.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Враховуючи, що дійсно з вини відповідача пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, який він був вимушений ремонтувати, що сторонами не оспорюється, суд вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі, який просить позивач, а саме 5000 грн.
Судові витрати слід розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 258-259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) 5 000 грн. моральної шкоди, 464 грн. витрат на правову допомогу та 56 грн. 92 коп. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя: А.В. Плінська