Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/790/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Королівської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Хемишинець Е.І., звернулися до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Королівської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги мотивовано тим, що трикімнатна житлова квартира в АДРЕСА_1 проінвентаризована спеціалістами КП Виноградівське РБТІ, виготовлено технічний паспорт 20.11.2025, та дано інформаційну довідку №830 від 21.11.2025 про те, правовстановлюючий документ на цю квартиру не зареєстровано у РБТІ, проте така рахується за чотирма співвласниками на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого міським фондом комунального майна 06.06.1994 на підставі розпорядження від 06.06.1994 №12. Співвласниками квартири є ОСОБА_3 та його сім`я: дружина ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), син ОСОБА_2 (позивач), дочка ОСОБА_4 . Частки між співвласниками не визначені. Позивач ОСОБА_2 є одним із співвласників квартири. Позивач ОСОБА_1 є чоловіком співвласниці квартири - ОСОБА_6 , яка померла. Наразі позивач ОСОБА_2 , єдиний живий співвласник квартири, розпочав процес реєстрації права власності на квартиру у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та з`ясував, що це неможливо через те, що троє із чотирьох співвласників померли, їх частки у праві власності ввійшли до складів спадщини, однак спадщину ніхто із спадкоємців не оформив у встановленому законом порядку. Наразі оформлення спадщини у нотаріальному порядку після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 є неможливим через розбіжності у написанні по-батькові ОСОБА_4 у Свідоцтві про право власності на житло, а також через те, що перехід права власності після смерті ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та до ОСОБА_4 не був оформлений належно. Тому позивачі змушені звернутися до суду із позовом про визнання набутого у спосіб спадкування права власності на підставі ст.392 ЦК України.
Позивачі та їх представник у підготовче засідання не з`явилися, однак згідно прохальної частини позовної заяви просили суд провести розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд такі задоволити. 
Представник відповідача будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання також не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, заперечень проти вимог позивачки не має.
Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що трикімнатна житлова квартира в АДРЕСА_1 проінвентаризована спеціалістами КП Виноградівське РБТІ, виготовлено технічний паспорт 20.11.2025, та дано інформаційну довідку №830 від 21.11.2025 про те, правовстановлюючий документ на цю квартиру не зареєстровано у РБТІ, проте така рахується за чотирма співвласниками на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого міським фондом комунального майна 06.06.1994 на підставі розпорядження від 06.06.1994 №12. 
Співвласниками квартири є ОСОБА_3 та його сім`я: дружина ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), син ОСОБА_2 (позивач), дочка ОСОБА_4 . Частки між співвласниками не визначені. 
Позивач ОСОБА_2 є одним із співвласників квартири.
Позивач ОСОБА_1 є чоловіком співвласниці квартири - ОСОБА_6 , яка померла. 
Позивач ОСОБА_2 , єдиний живий співвласник квартири, розпочав процес реєстрації права власності на квартиру у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та з`ясував, що це неможливо через те, що троє із чотирьох співвласників померли, їх частки у праві власності ввійшли до складів спадщини, однак спадщину ніхто із спадкоємців не оформив у встановленому законом порядку.
Заповіту жоден із спадкодавців не залишав, а самі позивачі є єдиними спадкоємцями за законом першої черги та успадкували відповідні частки у спільній власності на квартиру. 
Голова сім`ї ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту не залишав. Відкрилася спадщина за законом за правилами ЦК України 1963 року. 
За довідками Королівської селищної ради від 01.12.2025 №809, 810, останнім місцем його проживання було АДРЕСА_1 .
Ніхто не подав заяви про прийняття спадщини. Проте, вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном його дружина ОСОБА_4 , ОСОБА_7 - дочка та ОСОБА_2 - син, які таким чином успадкували за ОСОБА_3 по 1/12 частки у квартирі, однак не оформили спадщину. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , дочка голови сім`ї, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 08.01.2021).
Заповіту ОСОБА_9 не залишала. Відкрилася спадщина за законом.
Спадкоємцем першої черги за законом став чоловік померлої - позивач ОСОБА_1 , який подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Стойка С.М., 
Приватним нотаріусом відкрито спадкову справу, про що свідчить витяг з Спадкового реєстру № 65125612 від 10.06.2021 року. 
Згідно довідками Королівської селищної ради № 1045, останнім місцем проживання ОСОБА_10 було сел. Королево, Берегівського району Закарпатської області, а разом із нею постійно проживав її чоловік ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Виконавчого комітету Королівської с/р від 17.06.2021 року про надання дозволу на вчинення правочину, надано дозвіл ОСОБА_1 на відмову від спадщини від імені малолітніх дітей, тому ОСОБА_1 , одноосібно прийняв спадщину в силу 1268 ЦК України. 
ОСОБА_1 успадкував 4/12 частки у праві власності на квартиру, 3/12 частки у праві власності на квартиру, яка належала його дружині на підставі зазначеного вище Свідоцтва про право власності та 1/12 після смерті батька.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , яка у Свідоцтві про право власності на житло (квартиру) помилково записана як ОСОБА_13 . Ця розбіжність усувається, бо за змістом свідоцтва про шлюб співвласника квартири ОСОБА_3 його дружиною є ОСОБА_4 .
Спадкодавець ОСОБА_4 не залишила заповіту. 
Позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Стойка С.М., відкрито спадкову справу.
Спадкоємцем першої черги за законом став син померлої - ОСОБА_2 . Інші спадкоємці відсутні. 
До складу спадщини ОСОБА_4 ввійшло 4/12 частки у праві власності на квартиру (3/12 належна їй на підставі зазначеного вище Свідоцтва про право власності, а інша 1/12 за законом після смерті чоловіка).
Позивач ОСОБА_2 після смерті батьків успадкував 5/12 частки у праві власності на квартиру ( 4/12 після смерті матері та 1/12 після смерті батька).
В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.
Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Наразі оформлення спадщини у нотаріальному порядку після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 є неможливим через розбіжності у написанні по батькові ОСОБА_4 у Свідоцтві про право власності на житло, а також через те, що перехід права власності після смерті ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та до ОСОБА_4 не був оформлений належно ( лист приватного нотаріуса Стойка С.М. від 10.12.2025 № 529/02-14).
Таким чином позивачі не мають можливості оформити спадщину через нотаріальну контору.
Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. 
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).
За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на квартиру, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись статтями 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, статтями 16, 392, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, статтями 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , набуте в порядку спадкування право власності у 4/12 частці на трикімнатну житлову квартиру в АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , набуте в порядку спадкування право власності у 5/12 частках на трикімнатну житлову квартиру в АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного 

Головуючий	Левко Т. Ю.