справа № 712/8290/24
провадження № 2/691/50/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі:
головуючого судді Савенко О.М.
з участю секретаря судового засідання Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,- 

встановив : 

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що вони з відповідачем мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 січня 2022 року. На час народження доньки, вони у зареєстрованому шлюбі не перебували, тривалий час спільно проживали, вели спільний побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. Про вагітність ОСОБА_2 стало відомо на кінець другого триместру вагітності (21 тиждень згідно з результатами вимірювань при УЗД). Через скарги ОСОБА_2 на погіршення здоров`я виникла необхідність проведення діагностики та лікування. В результаті медичних обстежень було встановлено загострення хронічної хвороби, та наявність прихованих від нього, як чоловіка, раніше захворювань ОСОБА_2 . Наприкінці листопада 2021 року у відділенні урології Черкаської обласної лікарні відповідачу було проведено термінове оперативне втручання на нирці, в якому вона протягом місяця знаходилася на довготриваючій антибіотикотерапії та інших медикаментозних препаратах. ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті передчасних пологів на 30-му тижні (за висновком лікарів) народилась донька з критично низькою вагою 960 гр., зростом 36 см. Відповідно до виписки із медичної карти доньки, стан її при народженні був тяжкий через наявність дихальних розладів на фоні глибокої незрілості, потреби в неінвазійній штучній вентиляції легенів. Клінічно в динаміці: дихальні розлади, прояви неонатального сепсису (НЕК І ст.) на фоні глибокої незрілості, тривале порушення толерантності до харчування. Понад місяць дитина знаходилась у відділенні інтенсивної терапії новонароджених під доглядом лікарів та медичного персоналу, які підтримували її життєдіяльність. У зв`язку із низькою вагою задля стабілізації та покращення життєвих показників дитина була поміщена у кувез та знаходилась на штучному вигодовуванні, в тому числі за допомогою зонду. Грудне вигодовування не використовувалось взагалі. Медичними працівниками надавалися роз`яснення щодо можливих проявів у дитини в майбутньому розладів у фізичному та психічному стані, асфіксії, вроджених вад розвитку. Наголошували на необхідності підвищеної уваги до температурного режиму дитини та навколишнього середовища, рухової активності та м`язового тонусу дитини, розвитку у неї здатності смоктати та ковтального рефлексу, необхідність у фізичному контакті (тіло до тіла). 11 лютого 2022 року дитину виписали з лікарні з одночасним встановленням лікарем офтальмологом КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» їй діагнозу ретинопатія недоношених та рекомендацією щотижневого спостереження та контролю за перебігом захворювання. Догляд за дитиною після виписки з пологового будинку здійснювався ними спільно, як батьками. При черговому обстеженні дитини 25 лютого 2022 року лікарем офтальмологом було діагностовано прогресуючий перебіг захворювання ретинопатії (третя ст. активна фаза) та рекомендовано проведення термінового оперативного втручання протягом 72 годин задля збереження її зору. Зважаючи на розпочату військову агресію в країні, необхідне оперативне втручання у визначені терміни було можливо провести лише у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня». 26 лютого 2022 року дитину було доставлено до лікарні у м. Львів. Починаючи з 19 березня 2022 року відповідач перебувала по тижню, два на стаціонарному лікуванні в м. Львів. В цей час саме він здійснював догляд за донькою, отримував медичні консультації та здійснював медичні процедури для лікування у дитини «молочниці», забезпечував проведення ультразвукового обстеження кульшових суглобів рекомендованого дитячим травматологом-ортопедом, проходження курсу масажів за його результатами для усунення кривошийки та зміцнення м`язового апарату, дотримувався графіка вакцинації з використанням придбаної власним коштом вакцини підвищеної якості з урахувананням стану дитини. Мати дитини інтересу до стану дитини не проявляла, результатами отриманих медичних консультацій щодо стану дитини не цікавилася, можливістю усунення діагностованих вад не переймалася. 16 червня 2022 року відповідач зібрала речі і виїхала з орендованого ними у м. Львів помешкання, залишивши доньку з позивачем. З її слів вона мала намір поїхати до батьків у м. Городище Черкаської області. На кінець 2022 року ОСОБА_2 приїжджала до доньки тільки двічі, на короткий термін день-два (у вересні та в листопаді), впродовж всього 2023 року - тричі (у лютому, квітні та липні). З кінця липня 2023 року по теперішній час ОСОБА_2 більше не з`являлась, на зв`язок із ним не виходила. За цей час ОСОБА_1 перешкод їй у контакті із дитиною не чинив, номер свого телефону не змінював, проживав за адресами достеменно відомими ОСОБА_2 . У зв`язку із свідомим дистанціюванням відповідача з власного волевиявлення від дитини, яка вимагала підвищеної уваги та турботи, психо-емоційний зв`язок між ними втрачено, догляд за дитиною здійснюється ним самостійно. Таким чином, мати дитини ніякої участі у процесі діагностик стану здоров`я дитини не приймала та зацікавленості у цьому не проявляла. Грошову допомогу призначену у зв`язку із народженням дитини ОСОБА_2 оформила на своє ім`я та витрачала її на власний розсуд. У зв`язку з цим, він подав заяву до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, на підставі якої було здійснено переоформлення допомоги при народженні дитини на його ім`я. Через складне матеріальне становище та відсутність фізичної можливості із-за своєї постійної зайнятості дитиною, здійснювати трудову діяльність він не має можливості. Єдиним джерелом доходів була соціальна допомога, яка надається при народженні дитини. На початку липня 2023 року ним було вжито зусиль для відновлення відносин з відповідачем, на що остання відмовила, бажання щодо контакту з дитиною не виявляла, зусиль для цього не прикладала. Добровільної грошової чи в натуральній формі допомоги (постійної чи періодичної) відповідач не надавала та не надає, психо - емоційного зв`язку під плином часу з дитиною не має. Перешкод щодо спілкування з дитиною чи отримання допомоги він їй не чинив. Таким чином, з моменту передчасного народження дитини, належний догляд за нею, виховання та утримання здійснює він одноосібно. Наразі рівень здобутих навичок дитини відповідає рівню розвитку дітей аналогічного віку, вона активно набуває і використовує нові навички, промовляє реченнями, використовує жести для доповнення мови та висловлення бажаного, проявляє сором`язливість в присутності незнайомих людей. Він забезпечує дотримання графіку медичних оглядів дитини, вакцинації, оглядів офтальмолога та інших спеціалістів. У зв`язку із маленьким на даний час зростом та вагою (10,5 кг / 86 см), недостатнім рівнем готовності дитини до самостійного обслуговування себе при здійсненні природних потреб та звички вчасного використання можливості висловлення про них дорослому поряд, питання щодо влаштування її в ясла-садок ще для неї не актуальне. За відсутності можливості отримання сторонньої допомоги, він вимушений перебувати у відпустці по догляду за дитиною. За умов воєнного стану та однозначно належним чином законодавчою неврегульованістю процедури доведення одноосібного виховання дитини та неузгодженість судової практики, задля забезпечення дитині виховання рідним батьком за відсутності матері, він вимушений звернутися в суд з даним позовом (том 1 а.с.1-5).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2024 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову, а третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору для письмових пояснень.
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2024 року у цивільній справі закрито підготовче засідання і призначено судовий розгляд, розглянуто клопотання сторін, витребувано письмові докази.
У судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Траченко І. В. позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі, вказавши, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує належні умови її виховання, проживання, не проявляє жодного інтересу до дочки, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Не згідні із обставинами у справі, які зазначені відповідачем у відзиві на позов та подали заперечення. Згідно до заяви від 20 березня 2026 року №1671/26-Вх. про продовження розгляду справи, просили продовжити судове засідання без їх участі.
Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про судовий розгляд, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими повідомленнями та розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd.ck.court.gov.ua, у судові засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду повідомила, мотивуючи перебуванням за межами України. 24 лютого 2024 року №4736/24-Вх від представника відповідача, адвоката Подплєтьонного С. С. надійшов відзив на позов, у якому зазначається, що відповідач бажає брати участь в утриманні та вихованні дитини, не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення аліментів, що ж до позбавлення батьківських прав, то вважає позов у цій частині необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню. Відповідач ОСОБА_4 надіслала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, шо відносини між сторонами припинилися внаслідок незадовільної поведінки позивача, в результаті якої була вимушена припинити спільне проживання.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування ОСОБА_5 в ході судового розгляду пояснила, що висновком органу опіки і піклування Черкаської міської ради не рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, яким створені умови необхідні для розвитку доньки, на відміну від матері, яка ухиляється від виконанняч материнського обов`язку, але вона вивчала обставини виховання дитини ОСОБА_3 і погоджується, що факти які зазначає позивач у позовній заяві до суду мають бути належно оцінені в інтересах дитини, в подальшщому подала заяву про розгляд справи без її участі від 30 березня 2026 року №1876/26-Вх.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 інформований про виклик до суду, для участі не прибув, пояснень не зареєстровано щодо змісту позовних вимог позивача.
За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін і їх згоду на розгляд справи без їх участі, суд, приймає рішення про можливість проведення судового засідання у їх відсутність, остільки у справі достатньо доказів для її об`єктивного розгляду, з повідомленням сторін про прийняте рішення у їх відсутність.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін. 
Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, заслухавши у судових засіданнях, сторони, враховуючи належне повідомлення відповідача і її представника, про день, час, місце судового розгляду, та інших сторін у справі, дослідивши докази надані сторонами і витребувані на запит суду, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). 
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, і один із видів відповідальності, передбачений ст. 164 СК України - позбавлення батьківських прав. Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вказує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками - п. 16 вищенаведеної постанови.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч.2 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
При розгляді спору суд враховує рішення Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття.
Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, частина 1 статті 183 СК України.
Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що згідно паспорта громадянина України Серії НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 7). Згідно з свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 13 січня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24 січня 2022 року дитина зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.9), власником житла є позивач ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 червня 2012 року (том 1 а.с.10). Відповідно до паспорта громадянина України Серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_4 (том 1 а.с.11), паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 (том 1 а.с.12). Відповідно до протоколу ультразвукового обстеження ОСОБА_2 в Медичному центрі «АВІЦЕНА» від 04 листопада 2021 року візуалізація органів і систем плоду задовільна (том 1 а.с.13). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №14823 Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 11 лютого 2022 року дитина виписана додому після народження ІНФОРМАЦІЯ_6 (том 1 а.с.14). Консультативними висновками спеціалістів Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 25 лютого 2022 року дитині встановлено діагноз: ретинопатія недоношених третя ст активна фаза, та рекомендовано оперативне лікування, протягом 72 годин, зазначено, що дитина глибоконедоношена, дифузна м`язева гіпотонія, сух. рефлекси симетричні, ВФР швидковиснажливі, опора знижена, крехче (том 1 а.с.15-16). Згідно довідки Центру по роботі з військовозобов`язаними переселенцями Львівської районної адміністрації Львівської міської ради від 30 березня 2022 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (том 1 а.с.17). Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №69 Львівської обласної клінічної лікарні Відділення інтенсивного та постінтенсивного лікування новонароджених ОСОБА_3 перебувала на лікуванні з 26 лютого 2022 року до 11 березня 2022 року та поставлено основний діагноз гіпоксично-ішемічна енцефалопія, синдром церебрального пригнічення (том 1 а.с18). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» №6280 (з 05 вересня 2022 року до 16 вересня 2022 року), №7520 (з 17 жовтня 2022 року до 28 жовтня 2022 року), №2063 (з 27 лютого 2023 року до 10 березня 2023 року), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Комунального некомерційного підприємства «Черкаська міська дитяча лікарня» №3595 (з 19 вересня 2023 року до 28 вересня 2023 року), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Комунального некомерційного підприємства «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № д458 (з 02 червня 2024 року до 05 червня 2024 року) ОСОБА_3 перебувала на лікуванні (том 1 а.с.19-23) та згідно УЗД органів черевної порожнини від 04 червня 2024 року Комунального некомерційного підприємства «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» у дитини на момент огляду ехо-ознак не знайдено (том 1 а.с. 24). Згідно наказу від 10 серпня 2022 року приватного підприємства «Будівельно-торгова база «Сорго-Черкаси» позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11 серпня 2022 року по 03 січня 2025 року та працює на посаді економіста приватного підприємства «Будівельно-торгова база «Сорго-Черкаси» (том 1 а.с.25-28). З 16 листопада 2021 року до 10 серпня 2022 року ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину відповідно довідки №7 від 03 жовтня 2022 року (том 1 а.с.29). Згідно Акту №251 оцінки потреб сім`ї/особи та висновку оцінки потреб сім`ї №251 від 27 липня 2022 року Черкаського міського центру соціальних служб зазначено, що позивач добре доглядає за дитиною, займається її розвитком, здатний задовольнити її потреби (том 1 а.с.30-33). Зідно повідомлення від 09 вересня 2022 року Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради ОСОБА_1 відмовлено в наданні державної соціальної допомоги, так як у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі єдиний соціальний внесок сумарно протягом 3 місяців та відповідно до розрахунку сукупний дохід сім`ї за 6 місяців становить 0,00 грн. (том 1 а.с.34). Згідно листа Департаменту соціальної політики Черкаської області № С-437/28-5/01-11 від 21 жовтня 2022 року відмовлено в наданні соціальної допомоги, повідомленням Департаменту соціальної політики відмовлено в призначення соціальної допомоги на дітей одиноким матерям (батькам), листа Департаменту соціальної політики №С-787/28-5/01-24 від 14 жовтня 2022 року відмовлено в наданні соціальної допомоги на звернення на урядову «гарячу лінію», листа Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 15 листопада 2022 року №01.5-С367/1 відмовлено в наданні соціальної допомоги (том 1 а.с.35-39). Згідно довідки Департаменту соціальної політики Черкаської області №960/28-5/2-1 від 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 надано допомогу при народженні дитини (том 1 а.с.40). Згідно довідки Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 02 квітня 2024 року №914/10-01.2-02 позивач знаходиться на обліку в Соснівському районному департаменті соціальної політики Черкаської міської ради та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (том 1 а.с.41). 14 травня 2024 року Департамент соціальної політики Черкаської міської ради отримав заяву від позивача №4514-10-24 про обстеження умов проживання, на яку вінотримав лист 22 травня 2024 року №10-5005/24 про неможливість проведення обстеження матеріально-побутових умов домогосподарювання (том 1 а.с.42-43). Згідно медичної декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-2ТН9-68АО ОСОБА_3 задекларована у лікаря-педіатра ОСОБА_6 в Комунальному некомерційному підприємстві «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та її законним представником є ОСОБА_1 (том 1 а.с.44). Згідно інформації наданої Комунальним некомерційним підприємством «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» від 23 травня 2024 року №330/01-14 дитина тривалий час пребувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні та в супроводі батька зверталась за медичною допомогою в консультативну поліклініку закладу, де профільними лікарями було проведено її огляд з подальшим наданням відповідних рекомендацій (том 1 а.с.45). Згідно інформації наданої Комунальним некомерційним підприємством «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» 03 серпня 2022 року внесено зміни до декларації та законним представником дитини є батько, медичні огляди дитини проводилися у присутності нього, дитини щеплена згідно графіку щеплень та контакти в телефонному режимі підтримуються тільки з батьком (том 1 а.с.46-47). Згідно з копією заяви позивача до Служби у справах дітей Черкаської міської ради №464 від 13 травня 2024 року в якій він просить про складання акту обстеження умов проживання дитини з батьком та розглянути доцільність питання про притягнення до відповідальності та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , отримано відмову у вирішенні питання батьківства від 23 травня 2024 року №2007/15-01-22 та складено акт обстеження умов проживання малолітньої дитини №264 від 17 травня 2024 року (том 1 а.с.48-52). Згідно акту опитування сусідів від 27 травня 2024 року дитина проживає з позивачем (том 1 а.с.53). ОСОБА_1 звернувся із заявою до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області 20 травня 2024 року із проханням встановити місцезнаходження відповідача зробивши запит до Державної прикордонної служби України та розглянути питання доцільності притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.184 Кодексу про адміністративні правопорушення України, у чому йому було відмовлено згідно довідки про результати звернення (ЄО №27391 від 23 травня 2024 року) від 17 червня 2024 року у зв`язку із неможливістю скласти адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 , яка ймовірно знаходиться за кордоном та відсутністю підстав для отримання інформації від Державної прикордонної служби України (том 1 а.с.54-58). Згідно з поясненнями ОСОБА_7 від 18 червня 2024 року, ОСОБА_8 від 19 червня 2024 року, ОСОБА_9 від 26 червня 2024 року позивач одноосібно виховує доньку, є хорошим та турботливим батьком, мати дитиною не цікавилась та з початку 2024 року взагалі нічого не писала та не цікавилась її життям (том 1 а.с.59-61). Відповідно до скрін-копій із профілю у соцмережі відповідача, вона перебуває за кордоном (том 1 а.с.63-67). Представник третьої особи Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування Чубіна А. С. надала висновок від 25 листопада 2024 року №17656-01-22, де зазначили, що у зв`язку з неможливістю з`ясувати особисту думку матері відносно означеного питання, Виконавчий комітет Черкаської міської ради яв особі Органу опіки та піклування вважає неможливим на даний час підготувати висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 200-202).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Європейський Суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
На підставі досліджених судом письмових доказів і пояснень сторін у справі, суд погоджується із правовими підставами, які можуть мати місце у правовому статусі дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо необхідності вирішення питання про виконання її матір`ю батьківських прав і обов`язків щодо неї, проте не може без доведення цих обставин належними і допустимими доказами, ухвалити відповідне рішення, остільки орган опіки і піклування відповідно до повноважень, визначених ст.19 СК України не надав до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчий комітет Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування надав висновок від 25 листопада 2024 року №17656-01-22, де зазначив, що у зв`язку з неможливістю з`ясувати особисту думку матері відносно означеного питання про позбавлення її батьківських прав щодо дитини, не є можливим на даний час підготувати висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 200-202). Висновок суду у справі не обмежує орган опіки і піклування у праві зібрати докази та ініціювати вирішення питання в суді з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, їх соціального забезпечення, реалізації державних гарантій та виховання, лікування і розвитку відповідно до європейських стандартів.
Проаналізувавши та оцінивши надані письмові докази у справі надані сторонами, суд не вбачає у них, що за своїм змістом вони беззаперечно вказують на можливість позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .  Відсутність відповідача  ОСОБА_2 як на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, де вирішувалося питання про доцільність позбавлення її батьківських прав, і в судових засіданнях з врахуванням вжитих заходів про розгляд судової справи з її участю, не є для суду безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав у її відсутність, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом з чітким визначенням предмета спору та характеру спірних правовідносин, обставин справи, які підлягають встановленню. Справи про позбавлення батьківських прав мають особливе значення у контексті захисту прав дітей. Відсутність матері  ОСОБА_2 на території України при прийнятті рішень які стосуються її прав та обов`язків, не може бути основою для її позбавлення батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини (постанова КЦС від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22). У справі обов`язково повинні досліджуватися інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). 
Суд, з повагою ставиться до права позивача ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів неповнолітньої дитини, але схильний до думки, що докази мають бути з ознаками належності, допустимості, достовірності і достатності, як то визначено ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд виходить з того, що позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, з огляду на письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 до суду про перешкоджання у здійснення батьківських прав позивачем, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав не надано, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до неї батьківських прав не зрозуміло без детального представлення суду письмових доказів, з врахуванням і того, чому це питання до вирішення постало саме в 2024 році в умовах дії воєнного стану в Україні, в той час як  ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 і з пояснень позивача відразу перестала приймати участь у вихованні дитини (а.с.18-20).
Також, позивач не надав доказів, про те, чи фахівцями із соціальної роботи проводилась роз`яснювальна, профілактична робота за місцем проживання, а саме бесіди з відповідачем щодо належного догляду, виховання та навчання дитини. Відсутні дані про те, що стосовно сім`ї позивача здійснювався соціальний супровід, що сім`я перебувала на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, які було вжито заходи створеними в державі органами влади для захисту інтересів дітей та допомоги в складних життєвих ситуаціях щодо покращення умов проживання та утримання дітей в сім`ях, стосовно яких стоїть питання про позбавлення батьківських прав. Представником виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки і піклування у судових засіданнях не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з ОСОБА_2 щодо зміни її поведінки, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини. 
Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику суду, як джерело права. Згідно п.п.58-60 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», суд, зауважив, що витребувана конкретна інформація у цьому зв`язку могла б допомогти визначити, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов`язок зі збереження єдності сім`ї і чи дослідили вони достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про відібрання дітей від батьків. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у п.п. 86, 87 свого рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року - право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». У справі «Ньяоре проти Франції» Європейський Суд з прав людини встановив, що національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (справа «Скоццарі та Джюнта проти Італії», п. 148).
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 
Суд, при прийнятті рішення, вважає за необхідне врахувати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими, що і зазначено в п.79 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (заява № 35991/04). 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу зі сторони територіальної громади, органу опіки і піклування продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Розрив правового зв`язку між дитиною та одним із батьків є вкрай негативним заходом, що може погано вплинути на стан здоров`я дитини, в тому числі психічного, подальше життя дитини, її самоусвідомлення. Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів, а саме наявності виключних обставин позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 позивачем не надано. Слід при прийнятті рішення і враховувати думку відповідача, повідомлену нею суду, що вона не бажає бути позбавленою батьківських прав стосовно своєї доньки. При вирішенні спору, суд не заслуховував думки неповнолітньої дитину щодо обставин у справі в силу обставин про її малолітній вік. 
Враховуючи вищевикладене, оцінивши досліджені докази, надані сторонами, в їх сукупності, беручи до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а в судовому засіданні не доведена категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів неповнолітньої ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.
Підстави передбачені чинним законодавством для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 судом не встановлені на підставі вивчених і досліджених судом доказів у справі.
В частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд такі вбачає обґрунтованими. Позивач не заперечила брати участь матеріально у розвитку та вихованні доньки, що підлягає відповідній оцінці судом.
Аліменти – це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Під час судового розгляду встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає біля батька, позивача ОСОБА_1 , та перебуває на його утриманні, чого не заперечила і відповідач ОСОБА_2 ..
Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Аналізуючи положення ст.ст. 182 та 184 СК України, суд приходить до висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зобов`язаний не лише враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі, ніж вказана гарантія, а й ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2026 році прожитковий мінімум для дітей (який визначає мінімальні аліменти) становить до 6 років 2 817 грн., при цьому мінімальний гарантований розмір аліментів (50% від суми) складає 1 408,50 грн..
Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у неї інших дітей, непрацездатних батьків, і бере до уваги обставини у відношенні неповнолітньої дитини про її малолітній вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, наявність витрат на придбання речей для занять, отримання за потребою лікування, оздоровлення та інше. Відповідач згідно з листом Відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13 листопада 2024 року №2300-0212-7/82787 перебуває на обліку та отримує соціальну пенсію по інвалідності (інвалідності з дитинства) згідно виписок із акту огляду МСЕК 12ААБ №467054 з 01 жовтня 2019 року – безтерміново (том 1 а.с.164-165). 
Відповідно до статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а позивач звернувся до суду 03 липня 2024 року.
При прийнятті рішення у цивільній справі, суд вирішує питання і стягнення судових витрат, остільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачем ОСОБА_1 заявлено до суду позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, і відповідно судовий збір не сплачувався, остільки згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» закріплені категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 мала б сплатити на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. у зв`язку з розглядом позовних вимог судом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, остільки такий у справах вищевказаної категорії стягується з відповідача, але так як особи з інвалідністю з дитинства I та II груп звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати у справі, слід компенсувати за рахунок Держави. Інших судових витрат позивач, як зазначив у поясненнях та змісті позовної заяви стягувати з відповідача клопотань не заявив.
Керуючись ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 79,164 - 167, 169, 180,181, 182, 183,184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 141, 258–259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
ухвалив :

позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого 
комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволити частково.
У задоволенні позовних вимог позивача  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Позовні вимоги позивача  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення аліментів - задоволити.
Стягнути із  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце реєстрації і місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердому грошовому розмірі 2 817 грн., починаючи з 05 липня 2024 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду підлягає до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з відповідача  ОСОБА_2 .
Судові витрати у справі по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини компенсувати за рахунок Держави, із застосуванням порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, остільки позивач і відповідач звільнені від оплати судових витрат.
Копію рішення суду направити сторонам у справі, для відому.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd.ck.court.gov.ua.

Суддя 	О. М. Савенко