Справа № 166/373/26
Провадження № 2/166/344/26
категорія: 38
РІШЕННЯ
іменем України
09 квітня 2026 року сел.Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі:головуючого судді Фазан О.З.,за участю секретаря Омелько Н.І.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі ТОВ ) «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , 
встановив:
Директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Ярослав Сердійчук, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за договором №4100646 про надання споживчого кредиту від 03.05.2021, у розмірі 38212 грн, з яких : 11650 грн заборгованість за тілом кредиту, 26562 грн - за нарахованими процентами на дату відступленя прав вимоги, судового збору у розмірі 2662,4 грн, витрат на правничу допомогу - 13000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 03.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 4100646, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 11650 гривень на строк 360 днів.
Вказує, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 38212 грн, з яких : 11650 грн заборгованість за тілом кредиту, 26562 грн - за нарахованими процентами на дату відступленя прав вимоги.
30.11.2021 було укладено договір № 30112021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4100646.
23.05.2024 було укладено договір № 23/05/24 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4100646.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 4100646.
З врахуванням наведеного просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №30112021 від 30.11.2021 року у розмірі 38212 грн. та понесені судові витрати по справі.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 09.03.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Відповідачка 26 березня 2026 року скерувала на адресу суду відзив, у яком зазначила, що про відкриття провадження дізналася 25.03.2025 року від родичів,оскільки на даний момент перебуває за кордоном (у зв`язку з військовою агресією рф) Судову повістку та ухвалу поштою не отримувала,тому просить вважати строк на подання відзиву таким що не пропущений. Щодо суті позову та позовної давності ,вказує що договір був укладений 03.05.2021 року.Вважає,що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.Трирічний строк закінчився 03.05.2024 року.До суду позивач звернувся лише у березні 2026 року-тобто через 4 роки та 10 місяців після укладення.Просить відмовити у позові так як сплив строк позовної давності. Ствердила, що жодних дій ,що переривають строк давності(платежів),нею протягом 3 років не здійснювалось. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог і у задоволенні позову відмовити повністю,розгляд справи проводити без її участі у зв`язку з перебуванням за кордоном. 
Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 03.05.2021 року між товариством з обмеженою ивідповідальністю ( далі ТОВ ) «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №4100646, відповідно до умов якого сума кредиту 11650 грн., строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту.
Згідно п. 9.6 Договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства електронним підписом, Споживачу в Особистий кабінет для ознайомлення та підписання.
У розділі 11 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Споживач» містяться особисті дані ОСОБА_1 зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону, одноразовий ідентифікатор , що підтверджує його підписання електронним підписом.
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором М653930 на підписання електронного договору.
Інформаційною довідкою ТОВ «ФК`Контрактовий дім»» № 20142 від 06.02.2026 року підтверджено перерахування 03.05.2021 року ОСОБА_2 в сумі 11650 грн. на карту № НОМЕР_1 вказану в договорі( а. с. 26-27).
Відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит №4100646 від 03.05.2021 року належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку складає 38212 грн., з яких 11650 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 26562грн. заборгованість за нарахованими процентами.
30.11.2021 було укладено договір № 30112021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4100646.
23.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 23/05/2024, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 повністю чи частково виконав зобов`язання за укладеним договором.
За п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону, електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
На підставі ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України  до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Однак, відповідачка не виконала умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається із тіла кредиту в сумі 17500 грн, 31500 грн. заборгованість по процентам, 8750 грн - неустойка, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 12.06.2025 року.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи викладене, надаючи оцінки наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами Кредитного договору, факт отримання позичальником кредитних коштів у сумі 11650 грн, правові підстави нарахування кредитодавцем відсотків протягом 30 днів, що відповідає вимогам Договору № 4100646 від 03.05.2021 року та графіку платежів ( а. с. 14) , де у п.5 цього графіку визначено загальні витрати за кредитом - проценти за користування кредитом у розмірі 6640,5грн , сума кредиту - 18290,5 грн .
Таким чином , суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки у користь позивача заборгованості за Кредитним договором у сумі 18290,5 грн , з яких 11650 грн – тіло кредиту, 6640,5 ( 11650 х 1,9% х 30 днів = 6640,5) грн – заборгованість по несплачених відсотках.
Відтак, суд відмовляє у стягненні позивачеві з відповідачки решти суми 19921,5 грн заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом , оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування , що не відповідає правильному застосуванню положень законодавства , що регулюють дані правовідносини.
Позивач у позовній заяві не заявляв до стягнення з відповідачки неустойки в порядку, установленому ч. 2 ст. 625 ЦК України, як наслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом за стандатртною процентною ставкою в порядку, встановленому ст. 1048 ЦК України, що не відповідає умовам договору.
За наведених обставин, нараховані відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, у даному випадку після 02 червня 2021 року, є безпідставним.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що автоматична пролонгація договору ( розділ 4 Договору) виключно через факт неповернення коштів, суперечать природі договору споживчого кредитування та вимогам закону. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», будь-яка зміна істотних умов договору, зокрема строку повернення кредиту та розміру процентної ставки, потребує чіткої та однозначної згоди споживача.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів (зокрема, акцептованих додаткових угод, доказів сплати комісій за пролонгацію тощо), які б свідчили про волевиявлення позичальника на продовження строку дії договору після 02 червня 2021 на нових, значно гірших умовах. Сам лише факт прострочення повернення кредиту не може вважатися згодою на продовження строку користування ним.
Оскільки позивач заявив вимогу саме про стягнення процентів за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а не штрафних санкцій чи 3% річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України), нарахування процентів за період після 02.06.2021 є безпідставним.
Виходячи з наведеного, суд дослідивши обставини справи і давши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків поза межами строку кредитування.
Право кредитодавця ТОВ "Авентум Україна" та в подальшому позивача нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 02 червня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця та його правонаступників забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З 24 лютого 2022 року до дня розгляду справи в Україні триває дія воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з чим перебіг позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, зупинений.
Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Вказаний Закон набрав законної сили 04 вересня 2025 року. 
Таким чином, з огляду на закінчення строку дії Кредитного договору 02 червня 2021 року та непогашення відповідачем перед первісним кредитором заборгованості за ним, беручи до уваги введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та подальше продовження режиму воєнного стану дотепер, виключення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України після звернення позивачем до суду з даним позовом, суд доходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом 03 березня 2026 року.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги №1832 від 01.01.2026 року, витяг з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 13000 грн. 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягує із відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в сумі 1274,38(18290,5:38212х2662,4=1274,38) грн, враховуючи часткове задоволення позову та його надходження до суду через систему "Електронний суд".
За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. понесених витрат на правничу допомогу, а також 1274,38 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст.263 - 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №4100646 від 03.05.2021 року у загальному розмірі 18290 ( вісімнадцять тисяч двісті дев`яносто) гривень 50 коп., яка складається з 11650 грн - тіло кредита, 6640,5грн проценти .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір в розмірі 1274( одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 38 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 ( дві тисячі п`ятсот) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ 42640371, адреса місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ратнівського
районного суду О.З. Фазан