ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 175/3794/25
2/0187/57/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участі секретаря судового засідання Джунь І.Ю., позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їхнього представника ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:
19.08.2025 з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області до Петриківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю, надійшла цивільна справа № 175/3794/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди.
Позивачі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просять суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 114954 грн., з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 75107 грн.; також судові витрати у справі.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі зазначили, що позивачі (між собою є мати i син) звертаються з цим позовом до суду за захистом своїх немайнових прав які порушує  ОСОБА_4 (який є їхнім родичом зокрема племінником та двоюрідним братом) тим самим завдає їм моральну шкоду.

ОСОБА_4 на протязі двох років здійснює на них психологічний тиск шляхом образ, погроз всилити в дім людей aбo продати частку будинку чужим людям, які створять їм жахливі умови, якщо вони не погодяться сплатити йому гроші за 1/2 частку будинку у розмірі 5000 доларів США.
Будинок на 1/2 частку якого ОСОБА_4 вважає своїм після смерті свого батька ОСОБА_6 . Але ОСОБА_4 не має документів з яких би вбачався перехід права власності 1/2 частки будинку з померлого  ОСОБА_6  на його сина   ОСОБА_4 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Iпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо cyб`екта право від 12.02.2025p. право власності на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 05.1 2.2009 р. належить двом особам: частка ОСОБА_1 та 1/2 частка  ОСОБА_6 .
Первісним власником цього будинку була  ОСОБА_2 , яка подарила своєму синові   ОСОБА_1  i своєму братові   ОСОБА_6  по 1/2 частці цього будинку кожному.
В цьому будинку вона народилась i проживає i досі. Сплата комунальних послуг щомісячно здійснюється коштом родини ОСОБА_1 , а не коштами родини ОСОБА_7 . Необхідність відчуження виникло після того як погіршилось її здоров`я. Аби не обідить брата який теж виріс в тому будинку, вона вирішила обдарувати i його.
ІНФОРМАЦІЯ_1  брат помер.
Після цього його син   ОСОБА_4  почав вчиняти дії які терпіти ніяк не можна i безкарність його образ i погроз робить позивачів заручниками конфлікту який  ОСОБА_4 зініціював i припинити який вони в законний спосіб не можуть. Документів які б підтвердили спадкування ним 1/2 частки майна він не показує. Вище зазначена довідка з інформацією щодо власності будинку містить запис який не підтверджує спадкування 1/2 частки будинку після смерті   ОСОБА_6 .
Тим самим підтверджується факт неправомірних претензій  ОСОБА_4 до позивачів віддавати йому частку aбo платити йому бажані кошти.
Через те, що вже два роки підряд позивачі живуть в постійному стресі від образ та погроз  ОСОБА_4 , адже бояться залишати без нагляду будинок аби він не зламав замок i не вселив чужих людей тобто не виконав свої погрози вони отримують моральні страждання, які змінюють їх нормальний життєвий стан та настрій.
Ухвалою суду від 27.08.2025 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.
23.09.2025 та 24.11.2025 (після уточнення позовних вимог) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає наступне.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 20.08.2024 року Петриківським державним нотаріусом Могильною Людмилою Григорівною(додається), відповідач має спільну часткову власність у розмірі 1/2 частина зазначеного вище житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний факт також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.08.2024 року.
Відповідно до інформаційної довідки від 12.02.2025 року, долученої до позовної заяви, дані були надані на запит інформації за адресою, але сама адреса не відповідає змінам, які діяли на дату подання позовної заяви, так як відбулися зміни у найменуванні району із ОСОБА_8 на Дніпровський, також відбулися зміни найменувань вулиць у селі Чаплинка, зокрема вулицю Ілліча було перейменовано на АДРЕСА_2 .
В самій позовній заяві позивачами двічі зазначено, що строк за який вони ніби то отримують моральні страждання через дії відповідача становить два роки, на підтвердження погроз встелити людей та образ було долучено роздруківку скріншотів переписки з відповідачем.
Проаналізувавши дані скріншоти, було виявлено лише одну зафіксовану дату, а саме – 07.02.2025 року.
Тобто відповідно до доказів наданих позивачами, можливо встановити строк переписки лише за період 07.02.2025 року по дату подання позовної заяви(16.03.2025 року), а це фактично більше місяця. 
Також в обговоренні питань, які стосуються прав власності на частки відповідного житлового будинку не вбачається погроз, які могли би погіршити життєвий стан та настрій позивачів, долучена культурна переписка по питанням розподілу та можливого продажу часток, без жодних погроз та ОБРАЗ.
Позивачі вбачали погрози по розпорядженню своє 1/2 частки житлового будинку відповідача на власний розсуд. Але таке право надано відповідачу ст. 317 ЦК України, яка закріплює право власності, яке включає володіння, користування та розпорядження майном та ст. 319 ЦК України, яка уточнює, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Також із зазначених скріншотів, долучених до позову не можливо встановити чи була ця переписка із обома позивачами, або ж лише з одним.
Відповідно до доданих доказів до позовної заяви, вбачається, що можливо,  ОСОБА_1 , має 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тоді постає питання, яким чином переписка між відповідачем та можливим власником іншої частини даного будинку, або ж можливі образи чи погрози стосуються іншого позивача ОСОБА_2 .
Також в позові зазначено, що ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням, що комунальні послуги сплачуються сім`єю ОСОБА_9 , а не сім`єю ОСОБА_7 . Даний факт є логічним, хто користується комунальними послугами – той сплачує комунальні послуги.
Вважає, що     ОСОБА_2  не має права подавати позовну заяву, так як не долучено жодного доказу, прямого або не прямого, на можливість порушення її прав, або ж на можливі/уявні неправомірні дії щодо неї, як співпозивача з боку відповідача.
Також представником відповідача були висловлені наступні заперечення щодо Висновку експерта № 2025/11/12 від 12.12.2025 року:
1.Для дослідження експерту були  поставлені запитання, окрім інших (сторінка 3 висновку):
 
&Чи завдана ОСОБА_1 моральна шкода внаслідок психологічного тиску « ОСОБА_6 » шляхом образ, погроз всилити в дім людей або продати частку будинку чужим людям?
&Чи завдана     ОСОБА_2  моральна шкода внаслідок психологічного тиску « ОСОБА_6 » шляхом образ, погроз всилити в дім людей або продати частку будинку чужим людям?
Питання, які були задані експерту стосуються померлого батька Відповідача, а тому не може бути застосована у даній справі як доказ, через те, що питання які були задані експертом до позивачів в самій експертизі не висвітлені. Якщо питання сформовані на ім`я померлого то і відповіді на питання також стосувались померлого батька відповідача, що в свою чергу не дає можливості оцінити висновок експерта як такий, який сформований саме стосовно відповідача.
 
Відповідно до зазначених вище двох основних питань, які були надані експерту для з`ясування. Доказів образ та погроз, до матеріалів справи надано не було. Відповідно експерт покладався лише на інформацію за слів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Висновок експерта в частині перших двох основних питання, містять в собі вже закладену провину відповідача, тобто задані питання самі собою вже містять факт порушеного права позивачів з боку відповідача, при тому що вини відповідача в порушенні будь якого права позивачів не було доведено жодним із законних способів.
Експерт не може на власний розсуд взяти за умовну величину – вже доведений факт порушення Відповідачем прав Позивачів, при дослідженні питань та надання висновків.
Фактично, висновок експерта, відображає перебирання на себе повноваження суду, та визнав факт заподіяння моральної шкоди Позивачам з боку померлого ОСОБА_6 ..
Навіть за умови наявності в матеріалах справи доказів, будь яких обставин справи, не можливо встановити провину до винесення рішення судом по суті справи.
2.Дослідна частина, щодо обставин справи, містить в собі зміст та обставини, які викладені в позовній заяві(сторінка 9 висновку).
Експертиза розпочата 25 серпня 2025 року, завершена 12 листопада 2025 року.
Враховуючи діапазон розгляду експертом поставлених питань, а також відповідно до ст. 72 ЦПК України, де зазначено право експерта на ознайомлення з матеріалами справи, експертом не було враховано процесуальні документи та докази, які були долучені до матеріалів справи за період проведення даної експертизи, а саме:
-відзив на позовну заяву від 24.09.2025 року;
-долучені докази від 15.10.2025 року;
Фактично, експерт надав свій висновок лише на підставі позовної заяви та доданих до неї документів.
 
3.Аналіз судової практики ЄСПЛ (сторінка 8 висновку).
Відповідно до зазначеної практики, яку було досліджено експертом не вбачається обрахування моральної шкоди тотожної ситуації , яка досліджується у справі, взято за увагу рішення ЄСПЛ де суть звернення до суду була за фактично доведені факти порушення однією стороною прав заявника до ЄСПЛ, тобто фактично доведений факт тілесних ушкоджень у справі «Кулиш проти України», порушення розумного строку розгляду справи у справі (який прописаний у процесуальних кодексах) «Антоненко та інші проти України», факт смерті сина у справі «Шевченко проти України».
Фактично, дана практика стосується вже доведених фактів злочинів, лише при умові доведення вини такий розрахунок приймався до уваги судами.
4.Психологічна діагностика особливостей сприйняття психотравмовочних подій(сторінки 10-14 висновку).
 
Тестування яке проходили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , містить в собі питання, відповідно до зазначеної експертом літератури, які є незмінними, тобто питання у тестуваннях для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не містили питань стосовно відповідача та його поведінки, фактично відповіді на дані питання могли надати результат загального емоційного стану позивачів, але не надаються відповіді чи пов`язаний такий стан із діями Відповідача.
Фактично, на території України оголошено військовий стан, адреси позивачів, відповідно до реквізитів позовної заяви, зазначені у місті Дніпро. За фактом постійних обстрілів міста Дніпро у більшості громадян, які проживають на території міста Дніпро є наявні ознаки психологічного стресу.
Питань та відповідей на ці питання до експертизи надано не було, що унеможливлює перевірити можливість погіршення психологічного стану підекспертних за впливу на них відповідача.
 
5.Дослідницька частина(сторінка 7 висновку).
Розрахунковий апарат для визначення моральної шкоди, як зазначив експерт у висновку, розрахунок було проведено за період 2023 року по 2025 рік.
В матеріалах справи не має наявних доказів періоду, який зазначений в даному розрахунку, а отже такий період експертом був взятий не з матеріалів справи, а саме доказів такого періоду(будь-яких), більш за все був розрахований на підставі слів позивачів.
6.Врахування обставин справи(сторінка 39 висновку).
 
Дійсний розмір моральної шкоди розрахований за формулою, яка містить в собі позначення, які відображають – «Ступінь вини заподіювача шкоди». При цьому вина Відповідача у даній цивільній справі не доведена, будь яких рішень щодо визнання винним Відповідача не існує.

26.09.2025 та 01.12.2025 від представника позивачів до суду надійшли відповіді на відзиви, відповідно до яких зазначено, що по-перше процесуальний закон зокрема ч.1,2 ст. 76 ЦПК України не обмежується одним видом доказу як письмовий, речовий та електронний доказ, тому представник відповідача передчасно вважає позов не доведеним, а позивачів особами що вводять суд в оману; по-друге реалії сьогодення такі, що інформація в інформаційних довідках з реєстру нерухомого майна для громадян України, які не мають повноважень державного реєстратора як нотаріуси суттєво відрізняється від інформації нотаріальних витягів, які нотаріус формує після державної реєстрації правочину. Оскільки не громадяни України, а працівники державного реєстру речових прав несуть відповідальність про правильність назв вулиць та районів, то саме вони мали б подбати про декомунізацію бази даних в назвах вулиці і району аби сформована інформаційна довідка від 12.02.2025р. була б зрозуміла відповідачу і представнику. Позивач надав інформаційну довідку саме за тією адресою за якою збережені дані про будинок в базі даних державного реєстру речових прав. І ці дані треба вважати не помилковими, а правильними бо відповідач не заперечує факт того, що в позові мова йде про знайомий йому будинок за знайомою йому адресою. З огляду на те, що данні з державного реєстру речових прав у вигляді інформаційної довідки станом на 12.02.2025р. пізніш отримані чим сформований нотаріусом витяг від 20.08.2024 року, то у позивача є сумніви в тому, що державна реєстрація права власності 1/2 частини будинку взагалі проведена за відповідачем; ну і третя заувага стосується того, що позивачі на протязі двох років після смерті ОСОБА_6 декілька разів просили відповідача підтвердити своє право власності на 1/2 частину будинку аби встановити для себе, що будинком володіють два співвласника і документи з права власності та технічна документація впорядковані належним чином і це дасть їм підстави заявити про внесення змін зокрема імен власників в базах даних підприємств які надають комунальні послуги, але він цього не зробив і звів свою поведінку відносно позивачів до постійного хамства і словесних погроз накшталт: « хто ви тут такі щоб я вам щось доводив, я знаю що я роблю і на шо я маю право, і мені не вам вирішувать хто тут буде жити захочу сам буду жити, а не захочу хоч зараз заселю якихось людей, або продам своєму начальнику». Тобто культурне і поважне ставлення до нервової системи позивачів зокрема своєї літньої тітки, яка через його погрози боїться виїжджати з будинку, відповідач свідомо не демонструє вже два роки. Не можна називати культурним обговоренням переписку з позивачем який є його двоюрідним братом через те, що відповідач не забажав з повагою віднестись до логічного прохання підтвердити право власності на частку будинку, а почав вимагати гроші і вказувати яку з частин будинку йому звільнити. Тобто в діях відповідача вбачалась непорядна та недобросовісна поведінка відносно позивача яка в результаті створила довготривалу нервову напругу для психоемоційного стану позивача, який тривалий час намагається зрозуміти чи впорядкована з юридичної точки зору будівля чи ні. Тобто з боку позивача є прояв турботи щодо належного оформлення власності, але відповідач її нівелює вимагаючи гроші і поділу без з`ясування важливих для позивача обставин.
Крім того Аналізуючи відзив від 24.11.2025 представник позивачів зазначила наступне:
по-перше на те, що суть спору не в посяганні позивачів на право власності відповідача аби заборонити йому розпоряджатись своїм майном, а суть спору у наявності моральної шкоди і в існуючому причинному зв`язку якого достатньо для відшкодуванні позивачам шкоди встановлену судовим експертом через систематичну, умисну, довготривалу, негативну поведінку відповідача зі своїми родичами-співвласниками-позивачами яка має характер конфлікту, в якому був і є зацікавлений тільки відповідач адже його бажання повного контролю і влади над співвласниками та спільним майном проявились у психологічному тиску, образах та залякуванні позивачів з метою склонити їх до продажу частки майна на умовах і спосіб вигідний йому;
по-друге на те, що помилка у Висновку експерта №2025/11/12 судової експертизи моральної шкоди підекспертних є і вона є механічною, яка суть висновку не змінює, а тому буде виправлена експертом і копія Висновку буде залучена до матеріалів справи. З огляду на те, що експертиза не призначалась судом, який згідно ухвалі про відкриття провадження відкрив справу 28.08.2025року, а 25.08.2025 року була замовлена позивачами експертиза як один із доказів позову, то матеріалів судової справи які мали б бути у експерта про які зазначає позивач ще не існувало, тому перебрати повноваження суду експерт не міг аж ніяк. І оскільки представник відповідача не розуміє викладеного на сторінках висновку експерта 7-14,39 , що є логічним адже він не володіє спеціальними знаннями, то це не означає, що сам висновок експерта не правильний. Тобто незгода представника відповідача з висновком експерта зумовлена тільки тим, що представник відповідача не зрозумів ані методологію, ані діагностику особливостей сприйняття психотравматичних подій для позивачів у складеному висновку;
в-третє, на те, що представник відповідача вважає, до скріншотів як доказів замало для встановлення вини відповідача, але оскільки суд задовольнив клопотання про виклик позивачів в якості свідків для надання пояснень, то позивачі і не мали намір обмежитись тільки скріншотами переписки. Позивачі надаючи пояснення в якості свідків збільшать кількість і якість доказів надаючи суду дані з яких можливо встановити наявність фактів які обгрунтовують вимоги позову відповідно до приписів ч.1 п.4 ч.2 ст. 76 ЦПК України.
в-четверте, на те що власність зобов`язує. Тобто згідно ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Але відповідач свою власність не утримує, і замість того щоб бути вдячним своїм співвласникам за утримання його власності, він їх залякує і погрожує тим самим шкодить їх психічному здоров`ю.
З огляду на той факт, що позивачі, є особами, які мають право на інформацію щодо власності нерухомого майна тільки за запитом на сайті Міністерства юстиції, і з дня смерті батька відповідача і станом на 27.11.2025р. не можуть з сайту Міністерства юстиції дізнатись чи відповідач набув у власність пів будинку чи ні, а відповідач з 20.08.2024 року знав про набуття ним власності частки будинку і не повідомляв їм як добровільно так і навіть коли позивачі його про це просили, то тоді довготривале замовчування є дією відповідача яка проявила його бажання взаємодіяти з позивачами через конфлікт в основі якого є протилежні і несумісні цілі, інтереси щодо розпорядження майном та психологічний вплив і тиск який загострював відповідач шляхом нанесення словесних образ, залякувань позивачів тим самим свідомо бажав завдати і завдав їм моральних страждань.
Таким чином довготривала непорядна та недобросовісна поведінка відповідача вартувала для позивачів нервових та психоемоційних розладів здоров`я яку відповідач має відшкодувати у тому розмірі яка визначена фахівцем-експертом у галузі психології і заявлена у уточнених позовних вимогах для   ОСОБА_2 -це 75107грн.00коп., а для ОСОБА_1 - це 114954грн.00коп.

Ухвалою суду від 05.01.2026 підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачів адвокат Мальцева І.М. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх з підстав, що зазначені в уточненій позовній заяві з урахуванням відповідей на відзиви. Просила стягнути судові витрати, а також вказала, що розмір витрат на правничу допомогу відповідача значно завищений та не підтверджений належними доказами. 
У судовому засіданні відповідач та представник відповідача адвокат Щербина М.В. проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав зазанчених у відзивах. Просили відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивачів витрати на правничу допомогу. 
Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав в задоволенні позову з огляду на наступне.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Судом встановлено, що 05.12.2009 року, позивач ОСОБА_2 подарувала по частині будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 її сину позивачу по справі ОСОБА_1 та її рідному брату та батьку відповідача по справі ОСОБА_6 .
Даний факт підтверджується як нотаріально посвідченим договором дарування від 05.12.2009 року, так і не заперечується сторонами.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 412958018 від 12.02.2025 р. сформовану адвокатом Павелко С.М. за адресою ( АДРЕСА_1 ) та відповіді № 1867026 від 08.10.2025 отриманої на запит суду за номером об`єкта нерухомого майна 20158058, встановлено, що власниками будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 в рівних частинах є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 20.08.2024 року Петриківським державним нотаріусом Могильною Людмилою Григорівною(додається), відповідач має спільну часткову власність у розмірі 1/2 частина зазначеного вище житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний факт також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.08.2024 року.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.2024 року встановлено, що відповідач по справі є власником частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно відповідачем було успадковане після смерті його батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Даний факт також підтверджується інформаційною довідкою від 08.10.2025 з реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до розпорядження Чаплинської сільської ради №6 від 01.02.2016 в АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_3 .
Проаналізувавши вищезазначену інформацію з реєстру речових прав, судом встановлено, що житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою  АДРЕСА_1 є один і той же. Власником частини з 05.12.2009 є позивач ОСОБА_1 , а власником його частини з 20.08.2024 як спадкоємець є відповідач ОСОБА_4 .
Причиною в розбіжностях щодо складу співвласників будинку у вищезазначених довідках є різні параметри пошуку за реєстраційним номером нерухомого майна, адже він обліковується як за реєстраційним № 20158058 де його власниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 так і за № 2991185012020, де власником його частини є відповідач ОСОБА_4 .
Судом були досліджені скриншоти з телефона позивача ОСОБА_1 , на яких зафіксована переписка в застосунку Viber між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 . Предметом їхнього спілкування є перемовини з приводу знаходження консенсусу в питанні поділу спірного будинку та неможливості його знайти. Діалог відбувся 07.02.2025. Інші діалоги не датовані, однак проаналізувавши їхній таймінг, можна прийти до висновку, що були ще 2 короткі переписки.
Позивач ОСОБА_2 , будучи допитаною в судовому засіданні як свідок, суду повідомила, що вона була первісним власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , який в рівних частках подарувала своєму сину ОСОБА_1 та його братові ОСОБА_6 , про що зараз дуже шкодує. Після смерті останнього вона продовжувала проживати в будинку одна та сплачувати за рахунок сина комунальні послуги, однак відповідач по справі ОСОБА_4 почав здійснювати на неї психологічний тиск з приводу поділу будинку, зокрема вимагав сплатити йому за частину будинку, або погрожував вселити в нього інших людей. Хоча вона розуміла, що частина будинку належить відповідачу після смерті його батька, однак останній документів на будинок не показував. За ввесь час конфлікту вона зустрічалася з ним 5 разів, засобами мобільного зв`язку з ним не спілкувалася, повідомлень він не писав. З приводу вказаних дій відповідача до органів поліції не зверталася.
Позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним в судовому засіданні як свідок, суду повідомив, що він проживає в м. Дніпро, однак на вихідних навідується до матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , власником частини якого він є. Після смерті ОСОБА_6 , який був власником частини будинку, ОСОБА_2 почала йому скаржитися, що його син ОСОБА_4 почав здійснювати на неї психологічний тиск з приводу поділу будинку, зокрема вимагав сплатити йому за частину будинку, або погрожував вселити в нього інших людей. Був не згодний з ремонтом будинку, який він проводив. Документів, що він є власник не показував. Повідомив, що він не може переоформити договір на комунальні послуги, оскільки відповідач не дає згоду, при цьому проблеми з оплатою комунальних послуг та їх отриманням відсутні. Особисто з відповідачем він спілкувався за ввесь час тричі, в основному спілкування відбувалося через за стосунок Viber, скріншот якого долучений до позовної заяви. Нецензурними словами відповідач в ході спілкування не користався. При цьому він розумів, що може заблокувати номер відповідача, однак не робив цього, бо хотів зафіксувати факт тиску. До поліції не звертався, з приводу погіршення психологічного стану здоров`я до відповідних фахівців не звертався також.
Також свідок ОСОБА_1 повідомив, що відповідач пропонував йому сплатити за частину будинку по ринковій ціні, або ж продати його та поділити кошти. Однак такі варіанти його не влаштовують. Будинок він не бажає продавати, оскільки це його «батьківщина». Щодо причин небажання сплатити за будинок відповідачу по ринковій ціні повідомив, що раніше його мати ОСОБА_2 продала успадковані нею паї за 9000 доларів США та поділила кошти між ним та відповідачем, а тому він вважає, що отримані відповідачем 4,5 тис. доларів США мають бути враховані при поділі будинку з відповідачем. При цьому повідомив, що жодної домовленості на час отримання ними коштів за земельні паї щодо врахування цієї суми в рахунок майбутнього поділу будинку між ними не було. Таким чином він пропонував відповідачу за його частину будинку суму коштів з урахуванням раніше отриманих ним 4,5 тис. доларів США, однак той категорично відмовлявся та наполягав на поділі по ринковій ціні.
З Висновку експерта № 2025/11/12 від 12.12.2025 року слідує наступне:
1. ОСОБА_1 завдана моральна шкода внаслідок психологічного тиску ОСОБА_4 шляхом образ, погроз всилити в дім людей або продати частку будинку чужим людям.
2. ОСОБА_2 завдана моральна шкода внаслідок психологічного тиску ОСОБА_4 шляхом образ, погроз всилити в дім людей або продати частку будинку чужим людям.
3. Ця ситуація є психотравмуючою для ОСОБА_1 з психологічної точки зору. Відповідно до проведеного діагностування підекспертна особа ОСОБА_1 внаслідок впливу вищезгаданих психотравмотичних подій став сильно переживати, хвилюватися, він тепер не може довго заснути від того, що в голову лізуть думки, які його хвилюють, його охоплює лють, так як ОСОБА_4 з ним чинить несправедливо, від обурення, буває, він не може вимовити ні слова, ніби язик приліп до горла, він став швидко впадати в гнів, він став виходити із себе, у нього почалося сильне серцебиття, після погроз ОСОБА_4 у нього виникають стани, при яких у нього все тремтить від хвилювання, він став збудженим, він став турбуватися про своє здоров?я, він став відчувати напругу, йому не по собі, він став відчувати страх, йому здається, що щось жахливе може ось ось трапитися, і цей страх дуже великий, неспокійні думки почали постійно крутяться у нього в голові, він не може розслабитися, він почав часто відчувати внутрішню напругу або тремтіння та непосидючість, у нього почалися раптові почуття паніки, він став робити усе дуже повільно, він став втратив натрій, став нещасним, напруженим, схвильованим, сумовитим, сонливим, у нього виникло постійне бажання відпочивати, йому стало важко думати. За допомогою тесту Шкала психологічного стресу PSM-25 було виявлено, що внаслідок впливу вищевказаних психотравмуючих подій підекспертна особа ОСОБА_1 постійно (щодня) став знаходитися в стані напруженості та крайньої схвильованості, він поспіхом ковтає їжу або забуває поїсти, після роботи він не може відключитися від думок про незавершені справи, проблеми, плани; «застрягає» на переживаннях робочих ситуацій та невирішених питань, обдумує свої ідеї знову і знову, він став почувати себе самотнім і незрозумілим, він поглинений похмурими думками, змучений тривожними станами, забуває про зустрічі чи справи, які має зробити чи вирішити, у нього часто псується настрій; він легко може заплакати від образи або виявити агресію, лють, він почуває себе втомленою людиною, він має проблеми з травленням та кишечником (болі, коліки, розлади запори), йому потрібно більше півгодини, щоб заснути, він спантеличений; його думки сплутані; йому не вистачає зосередженості і він не можу сконцентрувати увагу, він відчуває тяжкість на своїх плечах, йому важко контролювати свої вчинки, емоції, настрій чи жести, він відчуває напруженість, дуже часто у нього відчуття кома в горлі та/або сухості у роті, він перевантажений роботою, йому зовсім не вистачає часу, він страждає від фізичного нездужання; у нього запаморочення, головний біль, напруженість і дискомфорт в області шийного відділу, болі в спині, спазми в шлунку, його раптом кидає то в жар, то в холод, у важких ситуаціях він міцно стискає зуби (або стискає кулаки), йому важко дихати і/або в нього раптово перехоплює подих, він схвильований, стурбований, збуджений, він легко лякається; шум чи шурхіт змушують його здригатися, у нього втомлений вигляд; мішки або кола під очима, він стривожений, йому необхідно постійно рухатися; він не може стояти чи сидіти на одному місці.
4. Ця ситуація є психотравмуючою для ОСОБА_2 з психологічної точки зору. Відповідно до проведеного діагностування підекспертна особа ОСОБА_2 внаслідок впливу вищезгаданих психотравмовочних подій почала хвилюватися, тепер не може довго заснути від того, що в голову лізуть думки, які її хвилюють, її охоплює лють, так як ОСОБА_4 з нею чинить несправедливо, вона цю ситуацію сприйняла близько до серця, у неї з?явилось сильне серцебиття, вона почала бачити кошмарні сни, вона стала страждати від безсоння, стала часто перебувати у напрузі, майже завжди перебуває в стані стривоженоті, втратила почуття задоволеності, вона стала часто замучуватись, часто сильно переживає неприємності, які створює ОСОБА_4 , і довго не може про них забути, її стали турбувати можливі труднощі, вона напруженою, схвильованою, виснаженою, розчарованою. За допомогою тесту Шкала пеихологічного стресу PSM-25 було виявлено, що внаслідок впливу вищевказаних психотравмуючих подій підекспертна особа ОСОБА_2 постійно (щодня) стала знаходитися в стані напруженості та крайньої схвильованості, після роботи вона не може відключитися від думок про незавершені справи, проблеми, плани; вона «застрягає» на переживаннях робочих ситуацій та невирішених питаннях, обдумує свої ідеї знову і знову, вона почала страждати від фізичного нездужання; у неї запаморочення, головний біль, напруженість і дискомфорт в області шийного відділу, болі в спині, спазми в шлунку, вона поглинена похмурими думками, змучена тривожними станами, вона має проблеми з травленням та кишечником (болі, коліки, розлади або запори, вона стривожена, їй необхідно постійно рухатися; вона не може стояти чи сидіти на одному місці, дуже часто вона стала поспіхом ковтати їжу або забуваює поїсти, її раптом кидає то в жар, то в холод, їй потрібно більше півгодини, щоб заснути, часто вона стала відчувати тяжкість на своїх плечах, та відчувати напруженість.
5. ОСОБА_1 завдана моральна шкода з психологічної точки зору.
6. ОСОБА_2 завдана моральна шкода з психологічної точки зору.
7. Обсяг, ступінь, глибина душевних страждань, що спричинені позивачу ОСОБА_2 наведені в Дослідній частині висновку
8. Обсяг, ступінь, глибина душевних страждань, що спричинені позивачу ОСОБА_1 наведені в Дослідній частині висновку.
9. Відповідь на питання «Який розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди в грошовому еквіваленті?» зазначено у Відповіді N? 14
10. Відповідь на питання «Який розмір відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди в грошовому еквіваленті?» зазначено у Відповіді N? 15
11. Практика призначення справедливої сатисфакції до подібних правовідносин Європейським судом з прав людини (далі скорочено - ЄСПЛ) відносно середньо унормованої особистості без проведення експертизи моральної шкоди наведена на стор. 7-9, 40
12. Внаслідок високого показника інтенсивності емоцій, високого показника тривалості емоцій, високого показника негативного впливу емоцій на ефективність діяльності й спілкування, клінічно вираженого показника тривоги, субклінічно вираженого показника депресії, високої емоційної збудливості, психіка підекспертної особи ОСОБА_1 має особливості, які об?єктивно посилюють відчуття моральних страждань у порівнянні з усереднено унормованою особистістю, а внаслідок підвищеного показника радості, зниженого показника страху, психіка підекспертної особи ОСОБА_1 має особливості, які об?єктивно послаблюють відчуття моральних страждань у порівнянні з усереднено унормованою особистістю.
13. Внаслідок високого інтенсивності емоцій, високої особистісної тривожності, підвищеного показника страху, клінічно вираженого показника тривоги, сублінічно вираженого показника депресії, психіка підекспертної особи ОСОБА_2 має особливості, які об?єктивно посилюють відчуття моральних страждань у порівнянні з усереднено унормованою особистістю, а внаслідок низького показника тривалості емоцій, високого показника радості, зниженого показника печалі, психіка підекспертної особи ОСОБА_2 має особливості, які об?єктивно послаблюють відчуття моральних страждань у порівнянні з усереднено унормованою особистістю.
14. Рекомендуєма компенсація для застосування суду, при задоволенні позову як розумна та справедлива, з урахуванням індивідуальних психічних особливостей ОСОБА_1 в сукупності його соціального оточення, моральних цінностей та судової практики ЄСПЛ становить 114954 грн. в цінах на 01.01.2025
15. Рекомендуєма компенсація для застосування суду, при задоволенні позову як розумна та справедлива, з урахуванням індивідуальних психічних особливостей ОСОБА_2 в сукупності її соціального оточення, моральних цінностей та судової практики ЄСПЛ становить 75 107 грн. в цінах на 01.01.2025.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтвердив, що ним за заявою позивачів була проведена експертиза моральної шкоди №2025/11/12 від 12.11.2025. Дана експертиза проводилася лише на підставі позовної заяви та доданих до неї додатків, шляхом опитування в онлайн-режимі відповідачів. При цьому він не виключає, що внаслідок війни може суттєво підвищуватися реакція людей на інші психологічні подразники. 
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
У пункті 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до позовної заяви та уточнень представника позивача під час судового розгляду, підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправне вимагання відповідача сплатити кошти за частину будинку, або продати його та поділити кошти, а також погрози, що в інакшому випадку відповідач заселить в його частину будинку інших осіб шляхом продажу своєї частки. При цьому як на ознаку протиправності таких вимог позивачі в позовній заяві посилаються на факт не підтвердження відповідачем права власності на частину будинку. 
Однак суд не може погодитися з такими доводами позовної заяви з огляду на наступне.
Судом встановлено, що за відповідачем по справі з 20.08.2024 року зареєстроване право власності частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно відповідачем було успадковане після смерті його батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При цьому згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Таким чином відповідач після смерті його батька ОСОБА_6 набув право на розпорядження спадщиною у вигляді частиною житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Проаналізувавши досліджені скриншоти з телефона позивача ОСОБА_1 , на яких зафіксована переписка в застосунку Viber між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 , а також покази позивачів як свідків, судом встановлено, що позивачі суб`єктивно усвідомлювали, що відповідач має право на таку спадщину та його не заперечували. Жодних натяків на протиправність вимог відповідача щодо розпорядження будинком, у зв`язку з не наданням доказів про наявність у нього права на його частину зазначені докази не містять. 
Крім того, як встановлено судом, позивачі не зверталися до органів поліції з заявами на протиправну поведінку відповідача з цього приводу, предметом яких у випадку усвідомлення позивачами відсутності у відповідача права на частину будинку, могли бути повідомлення про шахрайські дії, вимагання тощо.
Натомість предметом їхнього спілкування були перемовини з приводу знаходження консенсусу в питанні поділу спірного будинку та неможливості його знайти у зв`язку з різним баченням сторін діалогу своїх цивільних інтересів. При цьому сам діалог, відображений в скріншотах не містить будь-яких образ чи протиправних погроз. Не містило також таких елементів і спілкування між сторонами поза переписками у застосунку Viber, що підтверджується показами як свідків самих позивачів.
При цьому досить дивним видається та обставина, що позивач ОСОБА_1 , як він пояснив в судовому засіданні, маючи реальну можливість заблокувати номер телефона відповідача для збереження внутрішнього спокою та знаючи про таку можливість, свідомо цього не робив, а навпаки продовжував спілкування з метою збирання доказів нанесення йому моральної шкоди.
Судом також встановлено, що причиною неможливості знаходження консенсусу в поділі спільного майна стала та обставина, що відповідач бажав поділити майно порівну, надаючи різні варіанти: розділення коштів шляхом продажу будинку, отримання від відповідача половини коштів вартості майна за ринковими цінами або ж сплата позивачем за ринковою ціною вартості його частки, а відповідачі в свою чергу відмовлялися від будь-якого запропонованого варіанту.
За результатами допиту позивача ОСОБА_1 судом була встановлена причина відмови відповідачів від будь-якого запропонованого відповідачем варіанту поділу, зокрема те, що оскільки раніше його мати ОСОБА_2 продала успадковані нею паї за 9000 доларів США та поділила кошти між ОСОБА_1 та відповідачем, а тому позивачі вважали, що отримані відповідачем 4,5 тис. доларів США мають бути враховані при поділі будинку з відповідачем. При цьому жодних доказів, які б підтверджували існування домовленості на час отримання коштів за земельні паї щодо врахування цієї суми в рахунок майбутнього поділу будинку матеріали справи не містять. Факт відсутності таких домовленостей підтверджує також позивач ОСОБА_1 . 
Факт погрози відповідача вселити в його частину інших людей суд не розцінює як протиправну поведінку, оскільки такі дії, особливо після відмови позивачів здійснити поділ майна, можуть бути реалізовані відповідачем у передбачений законом спосіб шляхом продажу своєї частки, оскільки не суперечать його правам власника передбачених ст.ст. 317, 319 ЦК України.
Не встановлено також в судовому засіданні факту порушення прав позивачів як користувачів будинку внаслідок ненадання відповідачем правовстановлюючих документів на будинок з метою переоформлення договорів на комунальні послуги, адже як повідомили позивачі, будь-яких проблем та перешкод в оплаті комунальних послуг, їх отриманні та їх якості не існує.
Враховуючи відсутність у діях відповідача ознак неправомірності, відсутність порушення ним прав позивачів, приймаючи до уваги суб`єктивну причину конфлікту між сторонами, що не була зазначена в позові однак встановлена судом в ході дослідження доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не нанесено жодної моральної шкоди позивачам в її тлумаченні статтями 23, 1167 ЦК України.
Суд переконався, що душевні страждання позивачів пов`язані не з винною протиправною поведінкою відповідача, а з їхнім суб`єктивним баченням справедливості при поділі майна, яке не має під собою об`єктивного та правомірного підґрунтя, а також неможливістю досягти такого поділу на бажаних для них умовах.
Оскільки душевні страждання позивачів об`єктивно не пов`язані з порушенням їхніх прав відповідачем, суд взагалі не приймає до уваги як доказ величини таких страждань Висновок експерта № 2025/11/12 від 12.12.2025 та не надає йому правову оцінку, в тому числі і з підстав зазначених у відзиві представником відповідача. З цих же підстав суд не надає оцінки обставинам щодо не проходження лікування позивачами, відсутності об`єктивних даних щодо змін їхнього стану здоров`я у зв`язку з душевними переживаннями, мова про які йде у висновку експерта, загального часу спілкування сторонами, а також щодо відсутності у позивача ОСОБА_2 прав власності на спірний будинок.
З огляду на вищезазначене, суд не вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою судового збору як і витрати на правничу допомогу мають бути залишеними за позивачами.
Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Так представником відповідача адвокатом Щербиною М.В. заявлене відповідне клопотання, згідно якого він просить стягнути із Позивачів по справі судові витрати, в частинні витрат на правову/правничу допомогу у розмірі 51 200,00 грн.
В обгрунтуванні зазанчено, що у відзиві на позовну заяву Відповідачем було надано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, та заявлено про намір їх стягнення.
Відповідно, при укладанні договору про надання правничої допомоги б/н від 22.09.2025 року із ОСОБА_4 , на стадії існування лише Позовної заяви та додатків до неї, не було відомо про подання в майбутньому клопотання про допит свідків та фактично здійснення такого допиту, про долучення Висновку експерта та допит такого експерта та про уточнення позовних вимог, яким по суті було збільшено вимогу щодо стягнення коштів, що свою чергу істотно збільшило обсяг наданої правничої допомоги Відповідачу, а саме:
&Аналіз та викладення заперечень щодо позовної заяви в новій редакції та висновку експерта;
&Підготовка та допит експерта;

&Підготовка та допит свідків;
&Написання відзиву на уточнення позовних вимог;
&Написання заперечень на стягнення судових витрат на правову допомогу при відсутності такої вимоги в першій заяві по суті справи, а саме позовна заява від 16.03.2025 року та 15.11.2025 року, як того вимагає ст. 134 ЦПК України.
На підтвердження доводів щодо розміру витрат на правову допомогу долучено копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Щербини М.В.; договір про надання правничої допомоги б/н від 22.09.2025 року між адвокатом Щербиною М.В. та ОСОБА_4 з додатком; Акт прийому-передачі виконаних/наданих послуг від 01.03.2026 року; довідка від 01.03.2026 про отримання коштів; прибуткові касові ордери.
Від представника позивачів Мальцевої І.М. надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якій вона зазначила, що з огляду на відсутність належних доказів сплати відповідачем коштів адвокату Щербині М.В., приймаючи до уваги категорію справи яка не є складною, фінансовий стан позивачів, зокрема, позивача ОСОБА_2 , яка є пенсіонеркою, обсяг наданих адвокатом Щербиною М.В. послуг та виконаних робіт, які за своєю кількістю не є такими, що потребували від адвоката Щербини М.В. надзусиль скласти відзив на позовну заяву та проаналізувати шість доказів, а за своєю якістю його послуги та виконані роботи не є високими, адже під час розгляду справи він складав типові клопотання такі як: про залучення доказів, ознайомлення зі справою та стягнення витрат на правничу допомогу, а свої пояснення щодо клопотань іншої сторони висловлював в межах фрази «на розсуд суду», то я вважаю, що розмір витрат на правничу допомогу, що має бути компенсований відповідачу підлягає зменшенню до 2 000 грн. з кожного позивача.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 фактично визнала можливість існування «гонорару успіху» як різновиду винагороди адвоката. Суд дійшов висновку, що сторони договору про надання правової допомоги мають право передбачити таку форму оплати відповідно до принципу свободи договору, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.
На думку суду, заявлений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений документально, відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості. З урахуванням складності справи, адже характер правовідносин в даній справі є специфічним, що вимагає від представника витрати значного часу для пошуку та узгодження правових позицій, кількості витраченого часу на підготовку процесуальних документів та клопотань, кількості судових засідань та змістовність підготовки під час дослідження доказів, суд вважає, що заявлений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 51200 грн., з урахування гонорару успіху у розмірі 15000 грн., є обгрунтованим та підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах.
Разом з тим, враховуючи матеріальний стан позивача ОСОБА_2 , яка є пенсіонером та не має свого власного житла, суд вважає за необхідне зменшити вдвічі розмір її частки, яка підлягає сплаті на користь відповідача в якості компенсації витрат на правову допомогу. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя О.А. Караул