Справа № 577/42/26 
Провадження № 2/577/486/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 квітня 2026 року      м. Конотоп  
Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Галяна С.В.
за участю секретаря судового засідання Іваненко Н.В.
прокурора Круш Я.О.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача Волкової І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за позовом заступника керівника Конотопської окружної прокуратури Наталича Андрія Андрійовича в інтересах держави в особі Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Еталон-6» про витребування земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :
Заступник керівника Конотопської окружної прокуратури Сумської області Наталич А.А. в інтересах держави в особі Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області звернувся до суду із заявою, в якій просить витребувати у ОСОБА_1 на користь Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58420066 від 28.05.2021 року та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї, визнати недійсним договір оренди землі від 01.06.2021 року земельної ділянки із кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Еталон-6», скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58523794 від 03.06.2021 року, та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди фермерського господарства «Еталон-6» на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області з одночасним припиненням права оренди на неї, визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,8942 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: 5922083800:06:002:0056, виключивши відповідні відомості з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що на виконання рішення Другої позачергової сесії двадцять другого скликання Сумської обласної Ради народних депутатів «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій» від 13.10.1994 року, розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 14.12.1995 року № 237 «Про розширення мережі природно-заповідного фонду» на площі 95857,9 га із земель Буринського, Конотопського, Кролевецького, Путивльського районів Сумської області утворено Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» (далі – РЛП «Сеймський»). Серед іншого у вказаному рішенні обласної державної адміністрації визначено вичерпний перелік землевласників, земельні ділянки яких, без вилучення включено до РЛП «Сеймський». У подальшому, рішенням Сумської обласної ради від 27.04.2018 затверджено «Проект організації території регіонального ландшафтного парку «Сеймський», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів» (далі – Проєкт організації РЛП «Сеймський»). За результатами аналізу текстових та графічних матеріалів Проєкту організації РЛП «Сеймський», всупереч вимогам чинного законодавства, частина його території надана у приватну власність фізичним особам, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Згідно відомостей Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 зареєстровано на підставі рішення сьомої сесії восьмого скликання Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області від 25.05.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність громадянам». Вказаним рішенням у власність ОСОБА_1 передана для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташована в межах РЛП «Сеймський» на території Бочечківської сільської ради. У подальшому, земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 передана ОСОБА_1 в користування фермерського господарства «Еталон-6» на підставі договору оренди землі № б\н від 01.06.2021 року. Таким чином, рішенням сьомої сесії восьмого скликання Бочечківської сільської ради від 25.05.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність громадянам» передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку природно-заповідного фонду, розташовану на території Бочечківської сільської ради, яка не могла передаватися у приватну власність, а тому органом місцевого самоврядування прийнято рішення поза межами повноважень. 
Визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти.
Знаходження земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 в межах РЛП «Сеймський» підтверджується листами Департаменту захисту довкілля та енергетика Сумської обласної державної адміністрації від 19.11.2025 року № 01-18/1812, комунального закладу Сумської обласної ради «Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» від 21.11.2025 року № 01-25/220, Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 22.11.2025 року № 9, Бочечківської сільської ради від 19.11.2025 року № 03.1-25/3726, Секретаріату Кабінету Міністрів України від 26.11.2025 року № 29748/0/2-25. Головне управління Держгеокадастру в Сумській області в листі від 25.11.2025 № 10-18-0.2-200/2-25 зазначає, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 зареєстровано обмеження у її використанні: «Господарські зони регіональних ландшафтних парків», що свідчить про її приналежність до території РЛП «Сеймський». Крім того, як вбачається з листа Конотопського міськрайонного виробничого підрозділу Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 22.11.2025 року № 9 та доданої схеми розташування відповідно до картографічних матеріалів та шарів публічної кадастрової карти України – природно - заповідний фонд земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 розташована в межах РЛП «Сеймський». Згідно листа комунального закладу Сумської обласної ради «Регіональний ландшафтни парк Сеймський» 21.11.2025 № 01-25/220, вищевказана земельна ділянка входить до складу РЛП «Сеймський» та відноситься до господарської зони без вилучення у землекористувачів та землевласників. Листом від 19.11.2025 року № 03.1-25/3726 Бочечківська сільська рада повідомила, що спірна земельна ділянка розташована в межах РЛП «Сеймський», зареєстрований вид обмеження у використанні: «Господарські зони регіональних ландшафтних парків». Секретаріат Кабінету Міністрів України листом від 26.11.2025 року № 29748/0/2-25 повідомив, що Кабінетом Міністрів рішень щодо добровільної відмови, згоди для виведення, вилучення або зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 не приймалося. Наведені докази, у тому числі картографічні матеріали, на яких доступно для візуального сприйняття зображено накладення площі земельної ділянки та меж території РЛП «Сеймський», у сукупності та взаємному зв`язку підтверджують, що спірна ділянка площею 1,8942 га з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 та передана ним в оренду ФГ «Еталон-6», входить у межі цього об`єкта і за своїми характеристиками належить до земель природно-заповідного фонду.
Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, яку набув у власність ОСОБА_1 , у межах РЛП «Сеймський» свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду. Указане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, землі природно-заповідного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, що передбачені ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, яку набув у власність ОСОБА_1 , у межах РЛП «Сеймський» свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду. Указане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, землі природно-заповідного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, що передбачені ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Спірна земельна ділянка на момент її відведення перебувала у комунальній власності, знаходилась за межами населеного пункту та відносилась до земель природно – заповідного фонду, передана у власність всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення, оскільки Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки не погоджував. Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично незаконно змінено за вказаних вище обставин при передачі у приватну власність, тим самим створено перешкоди державі у володінні та користуванні землями природно-заповідного фонду та забезпеченні збереження унікальної екосистеми з рідкісним біорізноманіттям. Таким чином, територія природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку передана у приватну власність для здійснення діяльності, не пов`язаної з цілями вказаної категорії земель. Разом з цим, така незаконна зміна не має правового значення, оскільки статус спірної земельної ділянки першочергово визначається розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цієї території. Спірна земельна ділянка не належить до земель сільськогосподарського призначення, оскільки повністю розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду – РЛП «Сеймський»». Незважаючи на те, що земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га віднесено до земель сільськогосподарського призначення, ця обставина не має правового значення, оскільки статус ділянки першочергово визначається тим, що вона розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду, і спеціальним режимом такої території.
Спірна земельна ділянка в силу імперативної вказівки законодавця належить до земель природно-заповідного призначення за фактом розташування на ній об`єкта природно-заповідного фонду РЛП «Сеймський», що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 813/4701/16. 
Згідно з законодавством України, природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
За таких обставин установлене спірній земельній ділянці цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її справжнього використання за таким призначенням, оскільки з часу створення у 1994 році РЛП «Сеймський» ця територія має статус природно-заповідного фонду та її правовий режим і цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.
Ураховуючи наведене, земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , з огляду на імперативні вказівки законодавця належить до земель природно-заповідного призначення у зв`язку з її розташуванням в межах об`єкта природно-заповідного фонду – РЛП «Сеймський», що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду. 
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 25.11.2025 року № 10-18-0.2-200/2-25, на спірну земельну ділянку накладені обмеження у використанні: господарські зони ландшафтних парків. Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично незаконно змінено за вказаних вище обставин при передачі у приватну власність, тим самим створено перешкоди державі у володінні та користуванні землями природно-заповідного фонду та забезпеченні збереження унікальної екосистеми з рідкісним біорізноманіттям. Таким чином, територія природно-заповідного фонду РЛП «Сеймський» передана у приватну власність всупереч вимогам закону для здійснення діяльності, не пов`язаної з цілями вказаної категорії земель. Але установлене спірній земельній ділянці цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її справжнього використання за таким призначенням, оскільки з часу створення у 1995 році РЛП «Сеймський» ця територія має статус природно-заповідного фонду та її правовий режим і цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.
Бочечківською сільською радою при прийнятті рішення від 25.05.2021 про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду порушені норми Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України». 
Таким чином, Бочечківська сільська рада не мала повноважень приймати рішення про надання у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8943 га із земель природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. Цим рішенням сільська рада, яка б мала діяти в інтересах громади, неправомірно позбавила Бочечківську територіальну громаду можливості використання ділянки природно – заповідного фонду, як національного надбання, яке Україна розглядає як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Таким чином, Бочечківська сільська рада не мала повноважень приймати рішення про надання у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8943 га із земель природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. Цим рішенням сільська рада, яка б мала діяти в інтересах громади, неправомірно позбавила Бочечківську територіальну громаду можливості використання ділянки природно – заповідного фонду, як національного надбання, яке Україна розглядає як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Тобто, оскільки спірна земельна ділянка має природно-заповідне призначення, Бочечківська сільська рада при наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення землі перевищило свої повноваження. Незаконні дії Бочечківської сільської ради призвели до зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення. Зазначені обставини доводять також, що за договором оренди земельної ділянки від 01.06.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ФГ «Еталон-6», надана у користування спірна земельна ділянка узагалі не могла бути предметом такого правочину, оскільки ОСОБА_1 взагалі не мав права набути у власність землі природно – заповідного фонду. Таким чином, на підставі цього договору земельна ділянка хоч і не вибула з власності Бочечківської територіальної громади, однак вона надана не відповідно до її призначення і орендар використовує її не за призначенням. Тому існування договору є юридичною перешкодою у реалізації Бочечківською територіальною громадою правомочностей користування та розпорядження спірною ділянкою, оскільки ФГ «Еталон-6» за відсутності рішення суду про визнання цього договору недійсним може ставити вимогу про продовження строку дії після його закінчення. Більш того, статтею 93 Земельного кодексу України взагалі заборонена передача в оренду земельних ділянок на землях природно-заповідного фонду, крім випадків, передбачених законом. Договір оренди є правочином щодо розпорядження майном, а тому правом на його укладання за статями 317, 319 ЦК України наділений лише законний власник майна, тобто особа, що має усі правомочності щодо майна (користування, розпорядження та володіння). У даному випадку договір оренди є правочином щодо користування земельною ділянкою, обмеженою в обігу. При цьому, відсутнє переведення землі з однієї категорії до іншої, також не розроблявся та не затверджувався відповідний проект відведення, що суперечить вимогам статті 178 ЦК України, статей 43, 44, 93 ЗК України, статей 5, 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 9, 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», які підтверджують статус зазначеної ділянки як обмежено оборотоздатної і такої, що не може бути предметом правочинів з користування територіями природно-заповідного фонду з іншими цілями, ніж ті, що передбачені законом. Таким чином, оскільки при укладенні вказаного договору оренди наведені вимоги ЦК України, ЗК України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України» не дотримані, є визначені статтями 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання такого правочину недійсним. Окремо звертають увагу на те, що існування оскаржуваного рішення Бочечківської сільської ради та договору оренди землі перешкоджає державі, в особі Бочечківської територіальної громади, реалізувати правомочності власника щодо використання природно – заповідного фонду, як національного надбання, що є складовою частиною світової системи територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Наявний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності ОСОБА_1 формально наділяє її певними юридичними правами щодо спірної земельної ділянки і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику – Бочечківській сільській раді. Разом з тим державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою у реалізації територіальною громадою речових прав на зазначений об`єкт. Отже, державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою у реалізації територіальною громадою речових прав на зазначений об`єкт. Ураховуючи зазначене, для забезпечення Бочечківській сільській раді реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні нею шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 58420066 від 28.05.2021 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 площею 1,8942 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2370995759220, номер запису про право власності 42203226), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї, а також шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58523794 від 03.06.2021 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди за ФГ «Еталон-6», номер запису про інше речове право 42296940), з одночасним припиненням права оренди на неї, на підставі ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
ОСОБА_1 мав змогу і повинен був розуміти, що ця ділянка розташована в межах об`єкту природно-заповідного фонду, і її отримання у власність для ведення особистого селянського господарства є неможливим в силу імперативних вимог законодавства України. Таким чином, вказана земельна ділянка перейшла у власність Бочечківської сільської ради, і саме вказаний орган місцевого самоврядування як власник є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Разом з тим, сільською радою, за наявного порушення інтересів держави, жодних заходів щодо витребування земельної ділянки у комунальну власність не вжито. З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді 12.11.2025 року Конотопською окружною прокуратурою на адресу Бочечківської сільської ради направлено лист, в якому викладені порушення вимог земельного законодавства з боку сільської ради та ОСОБА_1 , під час виділення у власність останньому спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та необхідність вжиття заходів щодо усунення порушень земельного законодавства та витребування земельної ділянки у комунальну власність в судовому порядку.
У своєму листі від 19.11.2025 року Бочечківською сільською радою лише констатовано факт надання у власність земельних ділянок в межах природно-заповідного фонду. Окружною прокуратурою 08.12.2025 повторно спрямовано лист до сільської ради з метою встановлення чи вживалися та будуть вживатися сільською радою заходи щодо захисту інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, в тому числі шляхом витребування спірної земельної ділянки в судовому порядку. Бочечківською сільською радою листом від 18.12.2025 № 03.1-25/4050 повідомила, що не зверталася з позовом до суду щодо усунення порушень вимог законодавства під час незаконного виділення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та інших заходів. Отже, прокурором вказано уповноваженому на захист інтересів держави органу про наявні порушення законодавства та необхідність судового захисту інтересів держави, натомість сільською радою чітко повідомлено про відсутність наміру самостійно звернутись за захистом порушених інтересів держави до суду.
Прокурор Круш Я.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Волкова І.І., кожен окремо, в судовому засіданні проти позову заперечували, про що відповідач подав письмовий відзив в якому зазначив, що заперечує проти пред`явленого позову і зазначив, що взагалі не може бути ні при яких обставинах відповідачем по справі. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58420066 від 28.05.2021 року та здійснену на його підставі у Державномуреєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ним на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області було здійснено на підставі рішення сьомої сесії восьмого скликання Бочечківської сільської ради від 25.05.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність громадянам», відповідно до якого йому передано у власність земельну ділянку за вищевказаним місцем розташування. Таким чином виходить, що він на законних підставах здійснив реєстрацію земельної ділянки на своє ім`я. Позовною вимогою позивача в інтересах держави є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58420066 від 28.05.2021 року та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ним на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області, що було здійснено на підставі рішення сьомої сесії восьмого скликання Бочечківської сільської ради від 25.05.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність громадянам», відповідно до якого йому передано у власність земельну ділянку за вищевказаним місцем розташування. Він вказаного рішення не приймав, його постановила Бочечківська сільська рада Конотопського району Сумської області, а тому саме Бочечківська сільська рада Конотопського району Сумської області повинна бути належним відповідачем і саме до неї повинна бути заявлена вимога про скасування рішення сесії , наслідком якого має бути скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ним на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області. З його боку відсутні дії по самовільному захвату земельної ділянки, він діяв правомірно після прийняття рішення Бочечківської сільською радою Конотопського району Сумської області та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58420066 від 28.05.2021 року та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ним на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області.
Рішенням четвертої сесії Бочечківської сільської ради восьмого скликання від 12.03.2021 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, сьомої сесії від 25.05.2021 року затверджено технічну документацію та земельну ділянку передано у власність. Рішення прийнято в межах компетенції, наданої п. б ст. 12 Земельного Кодексу України, отже земельна ділянка набута ним за процедурою, передбаченою законодавством.
Судом не приймалось рішення про визнання вищезазначених рішень сесії незаконним, недійсним, протиправним. В іншому порядку рішення сесії також не скасовувалось, а отже, він набув майно на законних засадах.
В позовній заяві зазначено, що державна реєстрація є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відтак, висновок про порушення реєстраційних дій є хибними, так як факт порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час здійснення державної реєстрації відсутній.
Оскільки рішення сесії відповідно до норм Закону «Про місцеве самоврядування» не визнано незаконним, то є законною підставою для перебування в Реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про мене, як про власника земельної ділянки. Відповідно, вилучення, скасування державної реєстраціїї є таким, що не відповідає принципу законності.
Зміна цільового призначення земельної ділянки відповідачем належної йому ділянки не ініціювалася. Як вбачається з додатків, доданих до позовної заяви, зокрема, з «Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 7 громадянам для ведення особистого селянського господарства ....», виготовленому ФОП ОСОБА_2 , земельна ділянка кадастровий номер 5922083800:06:002:0056 утворена в результаті поділу земельної ділянки 5922083800:06:002:0012 площею 13,2596 га. (арк. 3 Проекту). На момент розробки Проекту ділянка 5922083800:06:002:0012 : відноситься: 002.01- Сіножаті, 16.00-Землі запасу (арк. 5 Проекту), вид угідь «сіножаті» (арк.5 проекту). На цьому ж аркуші зазначено: «Категорія земель землі сільськогосподарського призначення». Поділ земельної ділянки відбувався відповідно до ст. 79-1 Земельного Кодексу України без зміни категорії земель, тобто, після поділу категорія земель залишилася «землі сільськогосподарського призначення». Вид угідь «сіножаті » також не змінився. Новостворена ділянка була зареєстрована державним кадастровим реєстратором.
З часу існування діляки 5922083800:06:002:0012 та після її поділу та формування з неї ділянки 5922083800:06:002:0056 не змінювалась категорії земель. Згідно метералів Проекту землеустрою вона відносилась і на цей час відноситься до категорії «землі сільськогосподарського призначення». Вказаними документами підтверджується, що зміна виду угідь за час існування ділянок також не відбувалася.
Сумська обласна державна адміністрація, Сумська обласна рада, Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» не ініціювали вилучення зміну категорії земель та виду цільового призначення і на даний час ці землі віднесені до категорії «землі сільськогосподарського призначення» угіддями «сіножаті».
Неперебування спірної ділянки в категорії «землі природно-заповідного» призначення підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру Сумській області № 10-18-02-200/2-23 від 25.11.2025 року, який є компетентним органом відповідно до Закону «Про державний земельний кадастр». Положення про головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого наказом Міністертва аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 року № 333, а отже, на земельну ділянку поширюється правовий режим «земель сільськогосподарського призначення».
Доводи позивача щодо надання згоди Кабінетом Міністрів на зміну цільового призначення не містять правового підгрунтя оскільки ця вимога абз. 4 ч. 7 ст.20 Земельного Кодексу України встановлена на випадок, якщо землі виводяться зі складу категорії земель природно-заповідного фонду (тобто з категорії «землі природно-заповідного призначення», якщо звернутись до ст. 19 Земельного Кодексу України), а спірна ділянка має категорію «землі сільськогосподарського призначення».
Крім того, категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Встановлення цільового призначення земельної ділянки може здійснюватися без додержання вимог, передбачених абзацом першим цієї частини, у випадках зміни виду цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення (крім віднесення їх до земельних ділянок для садівництва, зміни цільового призначення земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами) (ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України).
До складу земель сільськогосподарського призначення (розділ 01 Класифікатору видів цільового призначення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року), входить підрозділ «Для ведення особистого селянського господарства » код 01.03 класифікатору.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Земельного Кодексу України - Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Ділянка була йому надана із земель запасу, що підтверджується метеріалами Проекту землеустрою, тобто не перебувала у користуванні чи власності юридичної особи, в т.ч. Регіонального ландашафтного парку «Сеймський».
За «Переліком обмежень у використанні ділянки» (арк.39-41 Проекту ), будь-які обмеження, в тому числі за графою 10 «Території та об`єкти природно- аповідного фонду» на час розробки проекту взагалі були відсутні.
Земельна ділянка набута ним відповідно до норм Земельного Кодексу.
Комунальний заклад Сумської обласної ради «Регіональний Ландшафтний парк «Сеймський» листом від 21.11.2025 року № 01-25/220 повідомив, що межі території РЛП «Сеймівський» в натурі, на місцевості не винесені та відсутні картографічні матеріали.
Головне управління Держгеокадастру у Сумській області листом від 25.11.2025 року № 10-18-02-2000/2-25 повідомило, що в Державному земельному кадастрі в районі розташування зазначених земельних ділянок відсутні відомості про об`єкти природно-заповідного фонду, а саме межі регіональний ландшафтний парк «Сеймський». Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр-єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі.
Висновок про віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель «природно-заповідного призначення» не базується, а ні на відповідних нормативно -правових актах, а ні на відомостях ДЗК (лист 25.1 1.2025 № 10-18- 02-200/2-25), тобто на офіційній публічній інформації, яка була доступна на момент подання ним заяви про надання земельної ділянки і на час розгляду судової справи. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр-єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі.
Візуальне сприйняття карт інженером-землевпорядником Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філіі Державного підприємства «Центр ДЗК», про яке ним було повідомлено прокуратуру листом лише в 2025 року та аналіз, зроблений позивачем, листи інформаційного характеру, додані до позовної заяви, можуть свідчити лише про функціонування зони регіонального ландшафтного парку в межах категорії земель «землі сільськогосподарського призначення», які зафікосвано в Державному земельному кадастрі.
Крім того, у межах Регіонального ландшафтного парку « Сеймівський» знаходяться, землі інших землевласників (і землекористувачів, які не були вилучені (лист Регіонального ландшафтного парку 01-25/220 21.11.2025 року), що дозволяється ст. 23 Закону «Про природно-заповідний фонд» вилучення яких для потреб функціонування Парку а ні Регіональним ландшафтним парком «Сеймський», ані Сумською обласною державною адміністрацією, ані Сумською обласною державною радою не ініціювалось та рішення в подальшому також не приймалось, що свідчить про відсутність аргументованого волевиявлення по вилученню земельної ділянки чи відчуження земельної ділянки зі зміною цільового призначення відповідно абз. 4 ч.9 ст. 20 Земельного Кодексу України. 
У задоволенні позовних вимог прохає відмовити.
Заступником керівника Конотопської окружної прокуратури Наталич А.А. надано відповідь на відзив, в якій позовну заяву підтримує в повному обсязі та прохаює задовольнити.
Представник відповідача фермерського господарства «Еталон-6» до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с. 169).
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2026 року накладено арешт на земельну ділянку площею 1,8942 га, з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, яка розташована за адресою: Сумська область Конотопський район Бочечківська сільська рада (а.с.102-103).
Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2026 року (а.с. 105).
Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2026 року у зв`язку з клопотанням відповідача підготовче судове засідання відкладено на 24.02.2026 року (а.с. 113).
Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2026 року у зв`язку з заявою прокурора підготовче судове засідання відкладено на 11.03.2026 року (а.с. 142).
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2026 року закрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 08.04.2026 року (а.с. 160).
Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.04.2026 року у зв`язку з клопотанням прокурора судове засідання відкладено на 14.04.2026 року (а.с. 171).
Суд вислухавши пояснення прокурора Круш Я.О., відповідача ОСОБА_1 , його представника Волкову І.І., вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, розпорядженням Голови Сумської обласної державної адміністрації від 14.12.1995 року за №237 «Про розширення мережі природно-заповідного фонду», на площі 95857,9 га із земель Буринського, Конотопського, Кролевецького, Путивльського районів Сумської області утворено Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» (далі – РЛП «Сеймський») (а.с. 59-60).
Рішенням Сумської обласної ради від 27.04.2018 року затверджено «Проект організації території регіонального ландшафтного парку «Сеймський», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів» (далі – Проєкт організації РЛП «Сеймський») (а.с. 65).
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 зареєстровано на підставі рішення сьомої сесії восьмого скликання Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області від 25.05.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність громадянам». Вказаним рішенням у власність ОСОБА_1 передана для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташована в межах РЛП «Сеймський» на території Бочечківської сільської ради (а.с. 29).
Рішенням Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області від 25.05.2021 року у власність ОСОБА_1 передана для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташована в межах РЛП «Сеймський» на території Бочечківської сільської ради (а.с. 175-176).
Земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 передана ОСОБА_1 в користування фермерського господарства «Еталон-6» на підставі договору оренди землі № б\н від 01.06.2021 року (а.с. 32-33).
Знаходження земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 в межах РЛП «Сеймський» підтверджується листами Департаменту захисту довкілля та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації від 19.11.2025 року № 01-18/1812, комунального закладу Сумської обласної ради «Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» від 21.11.2025 року №01-25/220, Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 22.11.2025 року № 9, Бочечківської сільської ради від 19.11.2025 року №03.1-25/3726, Секретаріату Кабінету Міністрів України від 26.11.2025 року №29748/0/2-25 (а.с.35,42-43,46,48-48 зв.,51).
Головне управління Держгеокадастру в Сумській області в листі від 25.11.2025 року № 10-18-0.2-200/2-25 зазначає, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 зареєстровано обмеження у її використанні: «Господарські зони регіональних ландшафтних парків», що свідчить про її приналежність до території РЛП «Сеймський» (а.с.37-40).
Частиною першою статті 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті. 
Відповідно до частини другої цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.
Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. 
Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, ЗК України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця.
Правовий статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду регулюється в тому числі Конституцією України (ст.ст. 13, 14), Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України». 
Порядок створення та оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюється Законом України «Про природно-заповідний фонд України». Зазначеним Законом визначено категорії об`єктів природно-заповідного фонду, кожна з яких має особливості правового статусу, порядку організації і функціонування, режиму використання земель природних територій та об`єктів.
Обмеження щодо передачі деяких об`єктів у приватну власність передбачено ст.ст. 83, 93, Земельного Кодексу України, ст. 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», згідно з якими землі природно-заповідного фонду не можуть передаватися у приватну власність.
Порядок надання земельних ділянок і видачі документів на право володіння, користування і розпорядження землями природно-заповідного фонду визначається статтями 20, 122, 123, 125, 126 ЗК України. Зміна меж, категорії, скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється відповідно до норм глави 22 Земельного Кодексу України та ст.ст. 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Вилучення земель природно-заповідного фонду регулюється ст. 150 Земельного Кодексу України.
Відповідно до пункту «в» частини четвертої статті 83 ЗК України, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом.
Землі природно-заповідного фонду, згідно зі ст. 43 ЗК України, – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
За статтею 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Згідно з наведеними положеннями ЗК України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки належать до природно-заповідного фонду України. 
Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус. 
Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні. 
Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. 
Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, яким не передбачено ведення на цих землях особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції.
Відповідно до ст. ст. 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. 
Зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. ст. 51 – 53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку. 
Відповідно до ст. 46-1 ЗК України, землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти. 
Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення.
Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі. 
За статтею 3 указаного Закону, екомережа – це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні. 
У статті 4 Закону України «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до таких принципів: забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі. 
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти до висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до об`єктів, вилучених з обороту. 
Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, яку набув у власність ОСОБА_1 , у межах РЛП «Сеймський» свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду. Указане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства.
Таким чином, землі природно-заповідного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, що передбачені ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Це твердження узгоджується і з практикою Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 487/10127/14-ц та від 11.06.2020 у справі № 359/281/18-ц), відповідно до якої земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність.
Наведена практика Верховного Суду свідчить про запровадження юридичної конструкції, за якою землі, перехід права володіння якими до фізичних та юридичних осіб неможливий, зважаючи на пряму вказівку законодавця, вважаються такими, що залишилися у володінні законного власника (держави або територіальної громади), і в такому разі їх державна реєстрація, використання і розпорядження іншою особою розцінюються як триваюче порушення прав власника, не пов`язане з позбавленням права володіння. 
Так, Верховним Судом застосовано зазначений підхід в основному при визначенні режиму земель водного фонду. Водночас, оскільки землі природно-заповідного й водного фондів мають аналогічні обмеження щодо оборотоздатності, указана юридична конструкція підлягає застосуванню для кваліфікації спірних правовідносин і в цій справі. 
Про правильність такої позиції свідчать постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19 та від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19.
Згідно ст. 150 Земельного кодексу України, до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Відповідно п.7 ст. 20 ЗК України (в редакції від 17.03.2021 дійсна на час прийнятті рішення), зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Спірна земельна ділянка на момент її відведення перебувала у комунальній власності, знаходилась за межами населеного пункту та відносилась до земель природно – заповідного фонду, передана у власність всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення, оскільки Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки не погоджував.
Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично незаконно змінено за вказаних вище обставин при передачі у приватну власність, тим самим створено перешкоди державі у володінні та користуванні землями природно-заповідного фонду та забезпеченні збереження унікальної екосистеми з рідкісним біорізноманіттям.
Таким чином, територія природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку передана у приватну власність для здійснення діяльності, не пов`язаної з цілями вказаної категорії земель.
Разом з цим, така незаконна зміна не має правового значення, оскільки статус спірної земельної ділянки першочергово визначається розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цієї території. 
Спірна земельна ділянка не належить до земель сільськогосподарського призначення, оскільки повністю розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду – РЛП «Сеймський»». 
Незважаючи на те, що земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га віднесено до земель сільськогосподарського призначення, ця обставина не має правового значення, оскільки статус ділянки першочергово визначається тим, що вона розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду, і спеціальним режимом такої території. 
Так, у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим. 
Спірна земельна ділянка в силу імперативної вказівки законодавця належить до земель природно-заповідного призначення за фактом розташування на ній об`єкта природно-заповідного фонду РЛП «Сеймський», що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 813/4701/16.
Згідно з законодавством України, природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Так, за статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду – це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів. 
Необхідно зазначити, що цільове призначення земельної ділянки варто розуміти як визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, передбаченого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які встановлюються для збереження та охорони цих земель. 
За таких обставин установлене спірній земельній ділянці цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її справжнього використання за таким призначенням, оскільки з часу створення у 1994 році РЛП «Сеймський» ця територія має статус природно-заповідного фонду та її правовий режим і цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.
Також, Верховний суд у своїй постанові від 22.06.2022 року у справі № 752/3093/19 зазначив, що ст. ст. 43, 44 Земельного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.
Стосовно земель природно-заповідного фонду закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною.
Право державної (а відповідно і комунальної) власності на земельну ділянку природно-заповідного фонду не може припинитись внаслідок рішення органу місцевого самоврядування, який відповідно до своєї компетенції не був наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду.
Верховний Суд звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, держава може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст. ст. 18, 19, п. «а» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України). 
Ураховуючи наведене, земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , з огляду на імперативні вказівки законодавця належить до земель природно-заповідного призначення у зв`язку з її розташуванням в межах об`єкта природно-заповідного фонду – РЛП «Сеймський», що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду. 
Крім того, у постанові від 07.10.2020 року у справі № 910/2323/18 Верховний Суд вказав, що навіть незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.
Ураховуючи імперативні положення ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» і ст. 43 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка є землею природно-заповідного фонду, перебуває під особливою охороною, належить до особливо - цінних земель щодо неї встановлений спеціальний порядок вилучення, відтворення і використання, а також обмеження щодо її цивільного обороту.
Згідно з законодавством України, природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Так, за статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду – це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів. 
Під цільовим призначенням земельної ділянки варто розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, встановленого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які вимагаються для збереження і охорони цих земель. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 106.07.2022 у справі № 575/462/21.
Положеннями ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.
Необхідно зазначити, що цільове призначення земельної ділянки варто розуміти як визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, передбаченого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які встановлюються для збереження та охорони цих земель. 
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 25.11.2025 року № 10-18-0.2-200/2-25, на спірну земельну ділянку накладені обмеження у використанні: господарські зони ландшафтних парків.
Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично незаконно змінено за вказаних вище обставин при передачі у приватну власність, тим самим створено перешкоди державі у володінні та користуванні землями природно-заповідного фонду та забезпеченні збереження унікальної екосистеми з рідкісним біорізноманіттям.
Таким чином, територія природно-заповідного фонду РЛП «Сеймський» передана у приватну власність всупереч вимогам закону для здійснення діяльності, не пов`язаної з цілями вказаної категорії земель.
Але установлене спірній земельній ділянці цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її справжнього використання за таким призначенням, оскільки з часу створення у 1995 році РЛП «Сеймський» ця територія має статус природно-заповідного фонду та її правовий режим і цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.
Бочечківською сільською радою при прийнятті рішення від 25.05.2021 року про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду порушені норми Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України». 
Статтею 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відносини в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюються Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України» та іншими актами законодавства України. 
Відповідно до пункту «в» частини четвертої статті 83 ЗК України, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
За ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.
Згідно зі ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.2 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
Рішення про зміну цільового призначення, категорії, статусу земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення у порядку, передбаченому статтями 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 122 ЗК України, не приймалися (лист Департаменту захисту довкілля та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації від 19.11.2025 року № 01-18/1812).
Ведення особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції на землях природно – заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів даного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, оскільки відповідно до норм 
ч.2 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 виклала висновок про те, що положення розділу II «Землі України» ЗК України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. 
Також, у постанові від 03.09.2020 року № 911/3306/17 Верховний Суд зазначив, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок. 
Тобто вирішення питання щодо зміни цільового призначення ділянок не обмежене власним розсудом органу, оскільки при прийнятті відповідного рішення належить керуватися вимогами земельного, природоохоронного та іншого законодавства і діяти з урахуванням загальних інтересів. 
Таким чином, Бочечківська сільська рада не мала повноважень приймати рішення про надання у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8943 га із земель природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. 
З огляду на викладене, рішення сьомої сесії восьмого скликання Бочечківської сільської ради від 25.05.2021 року щодо надання земельної ділянки природно – заповідного фонду у приватну власність ОСОБА_1 прийнято усупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 83, 122, 150 ЗК України.
Статтею 21 ЗК України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.
Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України, одним зі способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів державної влади. 
За ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними та скасування рішень органів місцевого самоврядування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №916/1979/13 викладений правовий висновок про те, що рішення органу, що розпорядився земельною ділянкою, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним – розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Така позиція також висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 923/466/17.
Враховуючи вимоги ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України щодо реєстраційного посвідчення права власності на землю, спірна земельна ділянка може бути повернута до комунальної власності лише у разі визнання незаконним рішення Бочечківської сільської ради щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.
Право комунальної власності на спірну ділянку не могло припинитися внаслідок рішення органу, який відповідно до своєї компетенції не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19. 
Тобто, оскільки спірна земельна ділянка має природно-заповідне призначення, Бочечківська сільська рада при наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення землі перевищило свої повноваження. 
Незаконні дії Бочечківської сільської ради призвели до зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення. 
Зазначені обставини доводять також, що за договором оренди земельної ділянки від 01.06.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ФГ «Еталон-6», надана у користування спірна земельна ділянка узагалі не могла бути предметом такого правочину, оскільки ОСОБА_1 взагалі не мав права набути у власність землі природно – заповідного фонду.
Таким чином, на підставі цього договору земельна ділянка хоч і не вибула з власності Бочечківської територіальної громади, однак вона надана не відповідно до її призначення і орендар використовує її не за призначенням. Тому існування договору є юридичною перешкодою у реалізації Бочечківською територіальною громадою правомочностей користування та розпорядження спірною ділянкою, оскільки ФГ «Еталон-6» за відсутності рішення суду про визнання цього договору недійсним може ставити вимогу про продовження строку дії після його закінчення.
Статтею 93 Земельного кодексу України взагалі заборонена передача в оренду земельних ділянок на землях природно-заповідного фонду, крім випадків, передбачених законом.
Договір оренди є правочином щодо розпорядження майном, а тому правом на його укладання за статями 317, 319 ЦК України наділений лише законний власник майна, тобто особа, що має усі правомочності щодо майна (користування, розпорядження та володіння).
У даному випадку договір оренди є правочином щодо користування земельною ділянкою, обмеженою в обігу. При цьому, відсутнє переведення землі з однієї категорії до іншої, також не розроблявся та не затверджувався відповідний проєкт відведення, що суперечить вимогам статті 178 ЦК України, статей 43, 44, 93 ЗК України, статей 5, 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 9, 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», які підтверджують статус зазначеної ділянки як обмежено оборотоздатної і такої, що не може бути предметом правочинів з користування територіями природно-заповідного фонду з іншими цілями, ніж ті, що передбачені законом.
Крім цього, з урахуванням змісту статті 178 ЦК України щодо неможливості вільного розпорядження обмежених в цивільному обороті об`єктів, за такими правочинами право користування на майно набувається лише у разі, якщо майно не має передбачених законодавством обмежень в оборотоздатності. 
Таким чином, оскільки при укладенні вказаного договору оренди наведені вимоги ЦК України, ЗК України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України» не дотримані, є визначені статтями 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання такого правочину недійсним.
Існування оскаржуваного рішення Бочечківської сільської ради та договору оренди землі перешкоджає державі, в особі Бочечківської територіальної громади, реалізувати правомочності власника щодо використання природно – заповідного фонду, як національного надбання, що є складовою частиною світової системи територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Неодноразово зазначалось Верховним Судом, заволодіння громадянами та юридичними особами землями всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неприпустимим. Розташування земель природно заповідного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 45 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц).
Отже, зайняття земельної ділянки з порушенням Земельного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі власник майна може звернутись до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки природно-заповідного фонду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).
Власник земельної ділянки природно-заповідного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
Разом із тим, 09.04.2025 року набрав чинності Закон України від 12.03.2025 №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача». 
Вказаним законом ст. 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: «2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу». 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 15.06.2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), тощо). 
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68). 
Серед способів захисту майнових прав законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. 
Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України). 
Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04.07.2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31).
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями природно-заповідного фонду, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є Відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 146).
Витребування земельної ділянки не є достатньо ефективним способом захисту інтересів держави, оскільки не призведе до вилучення відповідних відомостей про неї із Державного земельного кадастру.
Мета даного позову в повному обсязі може бути досягнута лише шляхом припинення існування двох обставин, а саме: 1) факту державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2) факту державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
5. Щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та проведеної на його підставі державної реєстрації права власності.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 вказаного кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно – єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно зі ст. 18 зазначеного закону, за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.
Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності (оренди) на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.
Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.
З огляду на зазначене, наявний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності ОСОБА_1 формально наділяє її певними юридичними правами щодо спірної земельної ділянки і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику – Бочечківській сільській раді. 
Разом з тим державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. 
При дослідженні судом обставин наявності в особи права власності необхідно передусім встановити підставу, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). 
Отже, державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою у реалізації територіальною громадою речових прав на зазначений об`єкт. 
Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема з приписами про те, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. 
Крім того, необхідно зазначити, що навіть у випадку, якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема для державної реєстрації подані всі необхідні документи відповідно до закону та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову. 
Така позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/127/18 та Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №915/572/17. 
Ураховуючи зазначене, для забезпечення Бочечківській сільській раді реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні нею шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 58420066 від 28.05.2021 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 площею 1,8942 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2370995759220, номер запису про право власності 42203226), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї, а також шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58523794 від 03.06.2021 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди за ФГ «Еталон-6», номер запису про інше речове право 42296940), з одночасним припиненням права оренди на неї, на підставі ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Такий спосіб захисту у повному обсязі відповідає критерію ефективності, адже співвідноситься зі змістом права, за захистом якого звертається позивач, характером порушення цього права та спричиненими цим порушенням наслідками. 
Використання згаданого способу захисту якнайкраще забезпечить відновлення відповідних прав та інтересів держави, оскільки ці позовні вимоги за своєю правовою природою є вимогами про усунення перешкод у користуванні майном і правовим наслідком їх задоволення є створення Бочечківській сільській раді належних умов і можливостей для повноцінного використання земель природно-заповідного фонду. 
Вказана вимога разом з вимогою про витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 на користь Бочечківської сільської ради у сукупності спрямовані на відновлення становища, яке існувало до порушення права власності територіальної громади, охоплюються єдиним способом захисту та є засобами реагування на триваюче порушення права комунальної власності. 
Як вже було зазначене вище, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватися із державної та комунальної власності у приватну (ст. ст. 83, 84 Земельного кодексу України).
При цьому, законодавцем встановлено, що території та об`єкти природно - заповідного фонду можуть використовуватися лише у певних цілях з дотриманням умов та вимог, визначених ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Водночас, державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке суперечить дозволеним видам використання земель на заповідних територіях (в даному випадку для ведення особистого селянського господарства), передання її у приватну власність та використання для таких цілей порушують вимоги закону.
Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав визначено ст. 79-1 Земельного кодексу України.
Так, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж (ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Основними принципами на яких базується Державний земельний кадастр є зокрема, принцип об`єктивності, достовірності та повноти внесених відомостей. 
Об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка (ст. 10 Закону України «Про державний земельний кадастр»).
Статтею 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. 
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру;координати поворотних точок меж; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); нормативна грошова оцінка та інші.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру мають відповідати законодавству.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Як вже зазначалось під час формування та реєстрації спірної земельної ділянки невірно визначено її категорію та цільове призначення.
Так, згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.
Слід наголосити, що ці відомості щодо категорії та цільового призначення спірної земельної ділянки суперечать її правовому режиму, як такої, що належить до земель природно-заповідного фонду, оскільки, за законом такий правовий режим пов`язаний із фактом розташування на ній об`єкта природно-заповідного фонду.
Наявність відомостей щодо спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права територіальної громади, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відносить її до земель приватної власності, що суперечить положенням ст. 83 Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», п. п. 3 п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічні вимоги передбачені ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України. 
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Частинами 2, 4 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки відкривається поземельна книга. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Пунктом 50 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 встановлено, що поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.
Згідно з п. 57 вказаного порядку, поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 1562 цього Порядку.
Положеннями ст. 21 Земельного кодексу України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, зокрема, є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Водночас, до того часу, поки у Державному земельному кадастрі продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), такі дані в розумінні ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є офіційними.
З огляду на особливу цінність земель природно-заповідного фонду, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при витребуванні земельної ділянки з незаконного чужого володіння шляхом визнання незаконною та скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно - заповідного фонду.
У випадку скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України вона припинить своє існування як об`єкт цивільних прав, що у свою чергу дасть змогу запобігти можливим повторним порушенням природоохоронного і земельного законодавства.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги Позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню у порядку ст.141 ЦПК України.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 року (1 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 27.03.2019 року (а.с.135), він звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.10 Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги заступника керівника Конотопської окружної прокуратури Наталича Андрія Андрійовича в інтересах держави в особі Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Еталон-6» про витребування земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації задовольнити.
Витребувати у ОСОБА_1 на користь Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58420066 від 28.05.2021 року та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї.
Визнати недійсним договір оренди землі від 01.06.2021 року земельної ділянки із кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Еталон-6».
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58523794 від 03.06.2021 року, та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди фермерського господарства «Еталон-6» на земельну ділянку з кадастровим номером 5922083800:06:002:0056, площею 1,8942 га, розташовану в межах території Бочечківської сільської ради Конотопського району Сумської області з одночасним припиненням права оренди на неї.
Визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,8942 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: 5922083800:06:002:0056, виключивши відповідні відомості з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23 квітня 2026 року.
Повне найменування сторін:
Позивач: Заступник керівника Конотопської окружної прокуратури Наталич Андрій Андрійович (місцезнаходження: м. Конотоп Сумської області, вул. Успенсько Троїцька, 136).
Позивач: Бочечківська сільська рада Конотопського району Сумської області (місцезнаходження: с. Бочечки Конотопського району Сумської області, вул. Тракторна, 2 ЄДРПОУ: 04389118).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Відповідач: Фермерське господарство «Еталон-6» (місцезнаходження: с. Слобода Конотопського району Сумської області, вул. Білоножка Віталія, 14, ЄДРПОУ: 34134579).   

Суддя Галян С.  В.