ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" лютого 2026 р. Справа № 910/7872/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.02.2026
Розглянувши матеріали апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025
повний текст рішення складено 03.11.2025
у справі № 910/7872/25 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до 1. Національної поліції України
2. Головного управління Національної поліції України в Рівненській області
3. Державної казначейської служби України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп"
про відшкодування збитків у розмірі 568 222,28 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної поліції України (відповідач-1), Головного управління Національної поліції України в Рівненській області (відповідач-2) та Державної казначейської служби України (вдповідач-3) про стягнення з Державного бюджету України в рахунок відшкодування позивачу збитків, завданих внаслідок неправомірних дій Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в розмірі 568 222,28 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб органів досудового розслідування позивачу завдано збитків, оскільки майно, яке було вилучене у позивача під час обшуків в ході кримінального провадження, не було негайно повернуто.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7872/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державне підприємство "Волинський військовий лісгосп" та призначено підготовче засідання.
26.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 568 222,28 грн збитків, 6818,66 грн судового збору, 32 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 15 000,00 грн витрати на оплату експертизи.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем доведено (1) протиправну поведінку держави в особі її органів (незабезпечення збереження вилученого майна, безпідставне його утримання протягом десятків місяців всупереч ухвалам суду, які зобов`язали слідчий орган повернути позивачу таке майно); (2) розмір шкоди (розмір суми знецінення колод дубу та вартість робіт по ремонту спірних автомобілів) та (3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів-1, 2 і збитками (неналежне та безпідставне тривале утримання майна, внаслідок якого спірне майно знецінилось та вийшло з ладу). За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 568 222,28 грн підлягає задоволенню. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплачені позивачем кошти за проведення судової експертизи у розмірі 15 000,00 грн є судовими витратами, які у відповідності до приписів п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку із задоволенням позову заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача (яким в даному випадку є Держава Україна).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державної казначейської служби України та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25, 11.11.2025 Державна казначейська служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 6818,66 грн судового збору, 32 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 15 000,00 грн витрати на оплату експертизи. Прийняти постанову, якою судові витрати на користь позивача стягнути з Національної поліції України та ГУНП України в Рівненській області.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у спірних правовідносинах Казначейство не брало участі, оскільки в силу приписів статті 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Казначейство є лише органом виконання окремих категорій судових рішень. Скаржник зазначає, що згідно зі ст. 23 Бюджетного кодексу України судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконано. Таким чином, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України не здійснив розподіл судових витрат між сторонами, натомість без жодної правової підстави стягнув судові витрати з Державного бюджету України, понесені позивачем судові витрати можуть бути стягнуті із суб`єкта у зв`язку з протиправними діями якого подано позов, а не з Державного бюджету України та з Казначейства. При цьому, скаржник зазначає, що Казначейство не здійснює оскарження рішення суду від 09.10.2025 в частині права позивача на отримання відшкодування збитків, а оскаржує його в частині розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25, 18.11.2025 Головне управління Національної поліції України в Рівненській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено факт заподіяння йому збитків, розмір збитків та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками. Крім того, скаржник зазначає, що звернення позивача до суду зі скаргами на дії або бездіяльність слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому збитків. При цьому скаржник зауважує, що належне позивачу майно - колоди дубу у кількості 118 штук та транспортний засіб «КАМАЗ 4310» з краном - маніпулятором, зеленого кольору, НОМЕР_1 повернуто. Також позивачем до позовної заяви не додано доказів фактичної сплати витрат на правову допомогу. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Національної поліції України та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25, 20.11.2025 Національна поліція України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято без встановлення обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено порушення прав позивача та факту заподіяння збитків саме відповідачами. При цьому, скаржник зазначає, що надані позивачем докази фіксують ремонт транспортного засобу, проте не підтверджують/не встановлюють, що причиною такого ремонту було саме неналежне зберігання майна органом досудового розслідування. Крім того, позивачем документально не підтверджено понесення витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 матеріали апеляційної скарги Державної казначейської служби України у справі № 910/7872/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7872/25.
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 18.11.2025 матеріали апеляційної скарги Головного управління Національної поліції України в Рівненській області на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 21.11.2025 матеріали апеляційної скарги Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.
27.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/7872/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7872/25 за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025, розгляд апеляційних скарг Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 об`єднано в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 22.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
15.12.2025 Державна казначейська служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7872/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи № 910/7872/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Тищенко А.І. 
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складі суду) від 19.01.2026 матеріали апеляційної скарги Головного управління Національної поліції України в Рівненській області на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Тищенко А.І.
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складі суду) від 19.01.2026 матеріали апеляційної скарги Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Тищенко А.І.
21.01.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято справу № 910/7872/25 за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 та призначено розгляд справи на 22.01.2026.
21.01.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято справу № 910/7872/25, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7872/25 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025, розгляд справи № 910/7872/25 за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 об`єднано в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 22.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2026 розгляд справи відкладено на 12.02.2026. 
26.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому проти доводів апеляційних скарг заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги зводяться до того, що (1) обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту прямо передбачений чинним законодавством; (2) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає у невиконанні упродовж тривалого часу ухвал слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к, слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к щодо повернення вилученого майна і незабезпеченні належних умов його зберігання; (3) бездіяльність відповідальних службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області є прямим порушенням вимог ст. 169 КПК України та покладають на державу обов`язок щодо відшкодування завданих збитків; (4) відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади - Державну казначейську службу України (яка забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів та відповідно здійснює списання таких коштів); (5) згідно з Бюджетним кодексом України та положеннями про Державну казначейську службу України, Казначейство є розпорядником бюджетних коштів і здійснює їх перерахування за судовими рішеннями, отже саме Казначейство як відповідач несе обов`язок забезпечити виплату сум, присуджених рішенням суду, за рахунок коштів, передбачених в державному бюджеті. Крім того, у поданому відзиві позивач просить поновити процесуальний строк для подання відзиву, а також надати додатковий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Рівненській області, посилаючись на те, що до електронних кабінетів позивача та його представника ухвала Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду не надходила, зі змістом вказаної ухвали позивач та його представник ознайомились в Єдиному державному реєстрі судових рішень, про призначення справи до розгляду позивачу та його представнику стало відомо 22.01.2026 о 13:31 після надходження повідомлення в систему «Електронний суд» про призначення судового засідання в режимі відеоконференції.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання відзиву, колегія суддів зазначає наступне. 
Заявами по суті справи в суді апеляційної інстанції є апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли Господарським процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зміст наведеної норми свідчить про те, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена. Такі висновки сформульовані у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 (пункт 23).
Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина перша). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга).
Отже, поза межами вказаного строку право на подачу відзиву відсутнє.
Колегія суддів зазначає, що строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, з метою вчинення відповідної процесуальної дії, а не поновлений.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 про відкриття апеляційного провадження встановлено строк для подання заяв, клопотань, заперечень та відзивів на апеляційну скаргу, протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.
Судом встановлено, що ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 надіслано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 до електронного кабінету 09.12.2025 о 19:39, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа від 10.12.2025.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 вважається врученою Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 10.12.2025.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Таким чином, строк для подання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу до 22.12.2025 (20.12.2025 припадає на вихідний день - суботу). 
Як зазначалось судом, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку (у даному випадку - до 22.12.2025 включно), чи з ініціативи суду, у той час як Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу після закінчення цього строку, в якому до того ж помилково просить поновити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційні скарги. 
При цьому, із заявою про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційні скарги позивач до суду апеляційної інстанції не звертався. 
З огляду на наведене, враховуючи положення статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що відзив Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Національної поліції України залишається судом без розгляду.
Клопотання позивача щодо надання додаткового строку для подання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Рівненській області колегією суддів також залишається без розгляду за встановлених судом вище обставин.
Додатково колегія суддів зазначає, що не відповідають дійсності та не заслуговують на увагу твердження позивача щодо неотримання позивачем та його представником апеляційної скарги Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та ненадходження зазначеної апеляційної скарги до електронного кабінету у системі «Електронний суд», з огляду на те, що відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції № 5105589 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Рівненській області доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 18.11.2025 о 15:56.
Отже, позивач з 18.11.2025 був ознайомлений з апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Рівненській області та мав достатньо часу для підготовки та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, однак зазначеного не зробив.
За таких обставин, клопотання позивача про надання можливості позивачу та його представнику ознайомитись апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Рівненській області та додаткового строку для подання відзиву на апеляційну скаргу не підлягає задоволенню за встановлених вище обставин.
29.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду від представника Національної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи, зокрема, Державну казначейську службу України, тому понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню саме з Державного бюджету України. 
Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, у період з 09.07.2020 по 22.02.2023 Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України.
12.05.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 757/21323/21-к за місцем здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Тургенєва, 4, старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Якубовським Д.Ю. за участю заступника начальника відділу державного екологічного нагляду природно-заповідного фонду лісів та рослинного природного середовища у Хмельницькій області Кирилюка І.І., інженера з лісових ресурсів ДП "Костопільське лісове господарство" Лустюка Т.В., старшого оперуповноваженого Львівського УВБ Березки Л.М., оперуповноваженого Рівненського УВБ Соколова В.О., оперуповноваженого ДВБ НП України Свереди І.З., старшого оперуповноваженого в ОВС ДВБ НП України Крутася Д.О., працівника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Редкодубського Б.М. проведено обшук, за результатами якого було вилучене майно, а саме: 118 колод дубової деревини, різної довжини, діаметру та класу, зокрема, колоди дуба класу D різної довжини та діаметру кількістю 87 шт., колоди класу С різної довжини та діаметру - 26 шт., та колоди класу В різної довжини та діаметру - 5 шт., що підтверджується протоколом обшуку від 12.05.2021.
Того ж дня за допомогою транспортних засобів вилучені колоди переміщені для тимчасового зберігання на територію ДП "Костопільський військовий лісгосп" за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Тургенєва, 2а, про що слідчим складено акт приймання-передачі вилученого майна.
В подальшому дані 118 колод дубової деревини передано на зберігання ДП «Волинський військовий лісгосп».
13.05.2021 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ Орловим Д. С. винесено постанову про визнання вилученого 12.05.2021 під час проведення обшуку за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Тургенєва, 4 майна - речовими доказами у кримінальному провадженні № 42020000000001161.
13.05.2021 прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора до Печерського районного суду міста Києва подано клопотання про арешт вилучених колод дубу.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 757/25753/21-к накладено арешт у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020 на майно, а саме - на колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бірок, вилучене 12.05.2021 під час обшуку за місцем знаходження складу, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1., за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 757/25753/21-к, скасовано; зобов`язано слідчого або слідчих групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування, а також прокурорів Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020 за ч. 4 ст.246 Кримінального кодексу України, повернути вилучене майно ОСОБА_1., а саме: колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бірок.
21.02.2022, 28.04.2022, 25.07.2022, 12.10.2022 з метою повернення колод дубу у кількості 118 штук Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу Офісу Генерального прокурора, ГСУ НП України надсилав письмові клопотання із долученням ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к про повернення вилученого майна, що належить ОСОБА_1 .
Крім того, в межах кримінального провадження № 42020000000001161 від 26.06.2020 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.04.2021 під час проведення обшуку 13.05.2021 слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Орловим Д.С. було вилучено вантажний автомобіль марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, товарно-транспортні накладні на 6 арк. 
Також в межах кримінального провадження № 42020000000001161 від 26.06.2020 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.04.2021 під час проведення обшуку 14.05.2021 було вилучено вантажний автомобіль марки MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, ключі в одному комплекті. 
Вилучені вантажні автомобілі КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , належать ОСОБА_1 .
За вказівкою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Орлова Д.С. вилучені транспортні засоби були тимчасово поміщені на територію Відділення поліції № 2 Рівненського районного управління поліції (м. Костопіль) за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Коперніка, 15.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к зобов`язано слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Орлова Д.С. та/або інших слідчих, які входять до слідчої групи у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020, негайно повернути ОСОБА_1., тимчасово вилучене майно, зокрема, вантажний автомобіль КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, вантажний автомобіль MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, ключі в одному комплекті
30.08.2021 позивачем з метою виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к та повернення тимчасово вилученого майна власнику було надіслано до Головного слідчого управління Національної поліції України копію вказаної ухвали разом із клопотанням про виконання даної ухвали та повернення майна власнику.
19.08.2022 слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Орловим Д.С. було повернуто ОСОБА_1 свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів автомобіля КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , товарно-транспортні накладні на 6 арк., ключі в одному комплекті.
Однак, як стверджує позивач, вилучені транспортні засоби фактично не було повернуто.
28.11.2022 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
22.02.2023 постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора проведення досудового розслідування доручено слідчим СУ ГУНП в Рівненській області.
25.04.2023 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, яку обґрунтовано тим, що упродовж тривалого часу ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к щодо повернення вилучених колод дуба у кількості 118 штук та автомобілів КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 не виконувалася.
02.06.2023 за погодженням зі слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України, працівниками Волинського військового лісгоспу колоди дубу у кількості 118 штук без маркування та бірок повернуто Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.
У червні 2023 року ФОП ОСОБА_1. також було повернуто автомобілі КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 .
На твердження позивача, після повернення колоди дубу у кількості 118 штук Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. було виявлено, що деревина, яка була передана слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України на відповідальне зберігання ДП "Костопільський військовий лісгосп" та в подальшому зберігалася у ДП "Волинський військовий лісгосп", значно пошкоджена та не підлягає використанню у господарській діяльності, про що 02.06.2023 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. письмово повідомлено директора ДП "Волинський військовий лісгосп".
Крім того, позивачем виявлено, що транспортний засобів КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , в непридатному технічному стані для його експлуатації через корозію металевих деталей, зношення гумових елементів, всихання мастил і охолоджувальних рідин. Тому, з метою приведення транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , у технічно справний стан та належний зовнішній вигляд, забезпечення надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. здійснено капітальний ремонт автомобіля на загальну суму 363 834,00 грн. 
Також позивач вказує, що через тривалий простій автомобіля необхідно було здійснити заміну АКБ на автомобілі MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , яка вийшла із ладу. 
Спір у даній справі стосується заподіяння шкоди позивачу у вигляді виходу з ладу арештованих транспортних засобів та знецінення внаслідок гниття арештованих колод дубу, зумовлене вилученням майна в межах досудового розслідування та тривалим його не поверненням після скасування арешту слідчим суддею. За доводами позивача, при поверненні деревини колоди дубу у кількості 118 штук позивачем було виявлено, що деревина, яка була передана слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України на відповідальне зберігання ДП "Костопільський військовий лісгосп" та в подальшому зберігалася у ДП "Волинський військовий лісгосп", значно пошкоджена, внаслідок чого вартість цього майна знецінилась на 204 388,28 грн. Крім того, через неналежне зберігання транспортного засобу марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також тривале стояння без використання та обслуговування, призвели до корозії металевих деталей, зношенню гумових елементів, всиханню мастил і охолоджувальних рідин, тому позивачем було здійснено капітальний ремонт транспортного засобу марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 на загальну суму 363 834,00 грн, що підтверджується дефектною відомістю, виданою ТОВ "ДАС".
За наведених обставин, позивач просить покласти на державу Україна відшкодування завданих ФОП ОСОБА_1. збитків в загальному розмірі 568 222,28 грн внаслідок незабезпечення належного зберігання вилученого майна відповідальними службовими особами Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області - колод дубу у кількості 118 штук та транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як передбачено положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до загальних положень, передбачених ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 дійшла висновку, що ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути").
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшення немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.
Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії такої особи чи органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 910/14431/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Отже, практика Верховного Суду свідчить про те, що господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази, самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення позадоговірної шкоди, завданої органами влади або органами місцевого самоврядування, чи їх посадовими або службовими особами. Водночас доказування у таких господарських спорах протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади або місцевого самоврядування, чи їх посадових або службових осіб, не потребує в обов`язковому порядку наявності відповідного судового рішення (вироку) суду, що набрало законної сили.
Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно до п. 1, пп. 9 п. 4 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.
За змістом ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
За змістом ст. 169 Кримінального процесуального кодексу України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Частиною 3 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Частинами першою, другою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Крім того, частиною четвертою статті 168 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 № 1104 (надалі - Порядок № 1104), визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.
Відповідно до п. 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.
Отже, чинним законодавством прямо передбачений обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути його у разі відмови у задоволенні або часткового задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а також повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна.
Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 757/25753/21-к; зобов`язано слідчого або слідчих групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування, а також прокурорів Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020 за ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, повернути вилучене майно ОСОБА_1 , а саме: колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бірок.
Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к зобов`язано слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Орлова Д.С. та/або інших слідчих, які входять до слідчої групи у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020, негайно повернути ОСОБА_1 , тимчасово вилучене майно, зокрема, вантажний автомобіль КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, вантажний автомобіль MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, ключі в одному комплекті
З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2021 позивачем з метою виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к та повернення тимчасово вилученого майна до Головного слідчого управління Національної поліції України надіслано копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к разом із клопотанням про виконання даної ухвали та повернення майна власнику.
З метою повернення колод дубу у кількості 118 штук позивачем 21.02.2022, 28.04.2022, 25.07.2022, 12.10.2022 засобами поштового зв`язку на адресу Офісу Генерального прокурора та ГСУ НП України надіслано клопотання про повернення вилученого майна, що належить ОСОБА_1 до яких було долучено ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к. 
19.08.2022 слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Орловим Д.С. повернуто ОСОБА_1 свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів автомобіля КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , товарно-транспортні накладні на 6 арк., ключі в одному комплекті.
Однак, вилучені транспортні засоби повернуто не було, транспортні засоби КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , було повернуто ФОП ОСОБА_1. у червні 2023 року. 
02.06.2023 за погодженням зі слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України ДП «Волинський військовий лісгосп» було повернуто Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. колоди дубу у кількості 118 штук без маркування та бірок. 
З огляду на встановлені обставини справи, наявні докази, та зазначені вище норми права, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що неповернення негайно позивачу на виконання вимог ухвал слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к та від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к тимчасово вилученого у кримінальному провадженні № 42020000000001161 від 26.06.2020 під час проведення обшуків майна, свідчить про протиправну бездіяльність органу державної влади, а саме - відповідачів.
Позаяк, поведінка позивача, яка полягає в неодноразовому зверненні до правоохоронних органів із заявами та до суду зі скаргами на дії (бездіяльність) слідчих, свідчить про намагання одержати належне йому майно, яке не було реалізоване через небажання Держави в особі органів державної влади здійснити повернення вилученого майна. 
Наведені обставини спростовують доводи відповідача-2 про незацікавленість ФОП ОСОБА_1 у поверненні належного йому майна.
Таким чином, неповернення майна, з якого було знято арешт, та його несхоронність свідчать про протиправну поведінку службових осіб відповідачів.
Розглядаючи доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості та недоведеності розміру збитків, колегія суддів виходить з того, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до Висновку експерта № 3005/1 від 07.07.2023, складеного за результатами проведення судової товарознавчої експертизи судовим експертом Стециком Ю.М. на замовлення ФОП ОСОБА_1, (1) якість вилученої продукції деревини дуба у кількості 118 колод на дату огляду товару та придатність їх для подальшого використання не відповідає вимогам нормативних документів та не придатна для подальшого використання з цільовим призначенням; (2) умови зберігання виробів не відповідали встановленим вимогам нормативних документів та вплинули на зниження їх якості; (3) ринкова вартість вилученої лісопродукції з деревини дуба у кількості 118 колод становить 36 160,00 грн.
Зі змісту Висновку експерта № 3005/1 від 07.07.2023 вбачається, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий висновок.
У даному контексті колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Положеннями ст. 91 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом; якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
При цьому, згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1 - 4 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
Дослідивши Висновок експерта № 3005/1 від 07.07.2023, складений за результатами проведення судової товарознавчої експертизи судовим експертом Стециком Ю.М., колегія суддів зазначає, що у суду відсутні підстави ставити поданий позивачем Висновок експерта № 3005/1 від 07.07.2023 під сумнів. 
В свою чергу, відповідачами не спростовано, що висновки експерта не відповідають дійсності. 
При цьому, за наявності сумнівів у правильності Висновку експерта № 3005/1 від 07.07.2023 відповідачі не були позбавлені права звернутися до суду з клопотанням про призначення додаткової експертизи.
Колегією суддів встановлено, що визначаючи розмір спричиненої шкоди в частині колод дубу у кількості 118 штук, суд першої інстанції виходив з документально підтвердженого факту придбання деревини на загальну суму 240 548,28 грн. (факт придбання деревини підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними) та Висновку експерта № 3005/1 від 07.07.2023, згідно якого ринкова вартість вилученої лісопродукції з деревини дуба у кількості 118 колод становить 36 160,00 грн.
Як вже зазначалося, транспортний засіб КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 повернуто в непридатному технічному стані для його експлуатації через корозію металевих деталей, зношення гумових елементів, всихання мастил і охолоджувальних рідин.
Щодо визначення розміру спричиненої шкоди в частині виконання ремонтних робіт транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 та закупівлі деталей до нього, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи актів здачі-приймання робіт, рахунків-фактур, видаткових накладних та дефектної відомості ТОВ «ДАС», відповідно до якої капітальний ремонт вказаного транспортного засобу становить 363 834,00 грн.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем представлено до суду докази експлуатації транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 перед його вилученням та, що вказаний транспортний засіб був у придатному стані. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи звітами про використання пального за квітень 2021 року, товарно-транспортними накладними та шляховими листами. 
За встановлених обставин, позивачем доведено розмір завданих збитків внаслідок незабезпечення належного зберігання транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 . на загальну суму 363 834,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку завдані позивачу збитки у розмірі 568 222,28 грн. є наслідком неправомірної бездіяльності службових осіб відповідачів, незабезпечення останніми схоронності тимчасово вилученого майна та негайне неповернення такого майна на виконання ухвал суду є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.
При цьому, колегія суддів зауважує, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, відповідач-2 не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли у зв`язку з незабезпеченням схоронності вилученого майна та негайним неповерненням такого майна на виконання ухвал суду, тобто, через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України.
Подібна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.
Вказаний висновок сформований у правовідносинах, які є подібними до спірних, а тому у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, підлягає врахуванню судом у даній справі.
Таким чином, позивачем доведено, а судом першої інстанції правомірно встановлено доведеність позивачем протиправної поведінки відповідачів, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (невиконання упродовж тривалого часу ухвал слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 757/41196/21-к, слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 757/42687/21-к щодо повернення вилученого майна та незабезпечення належних умов його зберігання). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.
Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції України в Рівненській області як особа, відповідальна за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.
У той же час, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16).
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.
Подібні за змістом висновки про те, що у цій категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а казначейська служба відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
У рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.
Враховуючи викладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення першої інстанції про стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 568 222,28 грн. збитків.
Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина 4 статті 127 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1. було долучено до матеріалів справи Висновок експерта № 3005/1 від 07.07.2023, складений за результатами проведення судової товарознавчої експертизи судовим експертом Стециком Ю.М. на замовлення позивача.
Судом встановлено, що за підготовку Висновку експерта № 3005/1 від 07.07.2023 позивачем сплачено 15 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3696 від 07.06.2023.
Суд зазначає, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену як до подання позову, так і після (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ)
Колегія суддів зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, як і при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, поданий позивачем Висновок експерта № 3005/1 від 07.07.2023, складений за результатами проведення судової товарознавчої експертизи судовим експертом Стециком Ю.М., судами першої та апеляційної інстанцій було враховано як доказ.
Отже, відшкодування ФОП ОСОБА_1. витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 15 000,00 грн., виходячи врахування Висновку експерта № 3005/1 від 07.07.2023, як доказу при прийнятті оскаржуваного рішення та даної постанови, відповідає вимогам розумності та правової визначеності.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до суду: договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 02.06.2025; акт приймання-передачу наданих послуг від 16.06.2025; платіжні інструкції № 4607 від 11.08.2025 та № 4584 від 01.07.2025.
Судом встановлено, що 02.06.2025 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським бюро "Вадима Топольського" (адвокатське бюро) укладено договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів, відповідно до п. 1.1. якого адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу та представляти інтереси клієнта, зокрема, у судах всіх інстанцій.
Згідно з п. 4.1. договору клієнт зобов`язується за надання правничої допомоги сплачувати адвокатському бюро плату.
16.06.2025 між адвокатським бюро та клієнтом складено та підписано акт про приймання-передачу наданих послуг, відповідно до якого адвокатським бюро надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: (1) підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій, формування юридичної позиції (10 годин) - 6000,00 грн.; (2) формування позовної вимоги з урахуванням правової позиції клієнта, розрахунок суми позову, судових витрат, складання, оформлення і надсилання позовної заяви (18 годин) - 8000,00 грн.; (3) складання інших документів: оформлення додатків до позовної заяви (копії документів, витяги) сплата судового збору, підготовка відповіді на відзив та додаткових пояснень (4 години) - 6000,00 грн.; (4) представництво інтересів позивача в Господарському суді міста Києва - 12 000 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 32 000,00 грн.
01.07.2025 та 11.08.2025 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сплачено за надання правової допомоги 32 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 4607 від 11.08.2025 на суму 2000,00 грн. та № 4584 від 01.07.2025 на суму 30 000,00 грн.
Представництво інтересів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у даній справі здійснювалося адвокатом Топольським Вадимом Миколайовичем на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВК № 1167418 від 02.06.2025.
Відповідачами не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оплату наданих послуг позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32 000,00 грн. є обґрунтованими, а факт надання відповідних послуг - документально підтверджений наявними у матеріалах справи доказами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що витрати ФОП ОСОБА_1, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 15 000,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів (якими в даному випадку є Держава Україна) з огляду на задоволення позову.
Доводи відповідача-3, що згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконано - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на те, що стягнення судових витрат за результатом розгляду даної справи з Державного бюджету України відповідає приписам ч. 2 ст. 2, ст. 11, ст. 167 Цивільного кодексу України, та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.06.2018 № 910/23967/16, якою визначено, що «п. 6.19. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету)».
Крім того, обставини виконання відповідного судового рішення не входять до предмету дослідження в контексті поданої апеляційної скарги.
Надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та задоволення позову.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, недостатніми є доводи скаржників про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржників на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційних скарг переконливо свідчить про те, що доводи скаржників зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.
На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржників фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.
Незгода скаржників з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.
За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржників, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційних скарг Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/7872/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/7872/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2026. 

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

А.І. Тищенко