ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" лютого 2026 р. справа № 300/68/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Либовка Анна Володимирівна (надалі, також – представниця позивача) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також – відповідач) в якій просить:
– визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні старшого солдата  ОСОБА_1 , з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у дружини, із числа осіб з інвалідністю III групи, психічного розладу;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у дружини, із числа осіб з інвалідністю III групи, психічного розладу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з постановленням дружині позивача діагнозу, який належить до категорії психічних розладів, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак, відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача, посилаючись на відсутність документів, які підтверджують необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки ним було долучено до рапорту документ, який підтверджує наявність у його дружини психічного розладу. Також позивач вказує, що законодавча норма, а саме абзац 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає дві самостійні підстави для звільнення з військової служби під час воєнного стану, зокрема наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Зважаючи на те, що відповідачу із поданим позивачем рапортом було долучено всі необхідні документи, просив позов задовольнити (а.с. 1-27).
09.01.2026 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява, до якої долучено документ про сплату судового збору (а.с. 29-31).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 32-33).
28.01.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач зазначає, що з конструкції абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" випливають дві підстави для звільнення з військової служби, зокрема необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів або наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Відповідач зазначає, що інвалідність дружини позивача може бути встановлена внаслідок інших захворювань, які визначені в частині першій цієї норми, однак вказує на необхідність наявності одного із супутніх захворювань, зокрема онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу чи інших паралітичних синдромів. Відповідач вказує, що дружині позивача встановлений діагноз, який не підтверджує наявність психічного розладу, а вказує наявність розладів настрою, які поєднані з порушенням сну та апетиту. З огляду на це, просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 41-47).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 11-12).
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у дружини, із числа осіб з інвалідністю III групи, психічного розладу, що не заперечується відповідачем.
До вказаного рапорту позивачем долучено копії документів, які підтверджують наявність обставин, викладених в рапорті, зокрема копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 254/25/6336/В від 01.09.2025, копію консультаційного висновку спеціаліста № 18214 від 30.09.2025, копію висновку лікарсько-консультативної комісії № 1457 від 26.08.2025, а також висновок патопсихологічного обстеження ОСОБА_2 від 30.09.2025 (а.с. 14, 17-21).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб 10.08.2005 року (а.с. 14).
Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії № 1457 від 26.08.2025, ОСОБА_2 діагностовано ускладнений остеохондроз, спондилоартроз шийного відділу хребта з радикулопатією С5, грижі диску С5-С6, С6-С7 із стійким больовим синдромом, помірним порезом правої руки, порушенням функції хребта, остеохондроз грудного та попереково-крижового відділу хребта із порушенням функції ходи. За станом здоров`я протипоказана важка праця, тривале стояння та сидіння (а.с. 20).
Відповідно до відомостей витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 254/25/6336/В від 01.09.2025, ОСОБА_2 встановлена ІІІ (третя) група інвалідності, за основним діагнозом – G55.1 Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженнях міжхребцевого диска. Дата з якої встановлено інвалідність – 01.05.2025. Дата повторного оцінювання – 01.06.2027 (а.с. 17-18).
У висновку патопсихологічного обстеження ОСОБА_2 від 30.09.2025 надана оцінка симптомів та загального стану ОСОБА_2 (а.с. 21).
Відповідно до відомостей консультаційного висновку спеціаліста № 18214 від 30.09.2025, ОСОБА_2 встановлено діагноз: помірний депресивний розлад, тривожно-депресивний синдром з інсомією F32.2 (а.с. 19).
Військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду поданого позивачем рапорту, відповідачем надано відповідь у листі № 8288 від 28.11.2025, в якій зазначено, що серед документів, які долучено до рапорту відсутній документ, який підтверджує необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, та відсутнє підтвердження того, що інвалідність встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів (а.с. 13).
Вважаючи дії відповідача щодо неприйняття рішення про звільнення позивача з військової служби протиправними, з метою зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі, також – Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан та загальна мобілізація продовжувалися. Станом на дату розгляду справи воєнний стан та загальна мобілізація в Україні триває.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Аналізуючи дану законодавчу норму, суд зауважує, що сполучник "або" поєднує дві підстави звільнення:
– необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів;
– наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Тобто, в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.
В той же час, згідно з другою підставою, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язковою умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.
Тобто, наявність у дружини військовослужбовця статусу особи з інвалідністю III групи та психічного розладу надає йому право на звільнення з військової служби відповідно до статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі, також – Порядок № 1153/2008), відповідно до пункту 233 якого військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
За приписами абзацу 4 пункту 241 Положення № 1153/2008, накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення № 1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454 (надалі, також – Інструкція № 170).
Згідно з підпунктом 24 пункту 5 додатку 19 до Інструкції № 170 при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовцями у разі необхідності здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів подаються: копія свідоцтва про шлюб; один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; документ, що підтверджує наявність у дружини (чоловіка) захворювання та/або причину інвалідності.
З наведеного слідує, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає такі етапи: подання військовослужбовцем рапорту про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів безпосередньо своєму командиру; розгляд рапорту про звільнення; прийняття наказу про звільнення зі служби. При цьому здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби військовослужбовця, який висловив бажання звільнитися з військової служби, зокрема, за сімейними обставинами.
За обставинами даної справи, ОСОБА_1 звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 4 статті 26, абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто за сімейними обставинами у зв`язку із наявністю у дружини, з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, психічного розладу.
За результатами розгляду рапорту та долучених до нього документів позивачу відмовлено у звільненні з військової служби з тих підстав, що серед документів, які долучено до рапорту відсутній документ, який підтверджує необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, та відсутнє підтвердження того, що інвалідність встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади визначає Закон України "Про психіатричну допомогу" № 1489-ІІІ від 22.02.2000 (надалі, також – Закон № 1489-ІІІ).
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу", психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті.
Згідно із частинами 1-3 статті 7 Закону України "Про психіатричну допомогу" діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних із станом її психічного здоров`я.
Методи діагностики та лікування і лікарські засоби, дозволені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, застосовуються лише з діагностичною та лікувальною метою відповідно до характеру психічних розладів і не можуть призначатися для покарання особи, яка страждає на психічний розлад, або в інтересах інших осіб.
Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.
Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) – на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, – на прохання або за письмовою згодою її законного представника.
Частиною 9 статті 11 Закону № 1489-ІІІ передбачено, що дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.
Відповідно до частини 2 статті 27 Закону № 1489-ІІІ, виключною компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
За правилами частини 3 статті 27 Закону № 1489-ІІІ, при наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом.
Пунктом 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1998 року № 297 "Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду" здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я – з 01.01.1999 року.
У свою чергу, відповідно до МКХ-10 "Клас V. Розлади психіки та поведінки" включає перелік захворювань за кодами F00-F99 (Розлади настрою [афективні розлади]).
З наведених норм законодавства слідує, що діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади після проведення психіатричного огляду лікарем психіатром. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром з метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу.
Як встановлено судом, у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у дружини, із числа осіб з інвалідністю III групи, психічного розладу. До вказаного рапорту позивачем долучено копії документів, які підтверджують наявність обставин, викладених в рапорті, зокрема копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 254/25/6336/В від 01.09.2025, копію консультаційного висновку спеціаліста № 18214 від 30.09.2025, копію висновку лікарсько-консультативної комісії № 1457 від 26.08.2025, а також висновок патопсихологічного обстеження ОСОБА_2 від 30.09.2025.
Відповідно до відомостей витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 254/25/6336/В від 01.09.2025, ОСОБА_2 встановлена ІІІ (третя) група інвалідності, за основним діагнозом – G55.1 Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженнях міжхребцевого диска. Дата з якої встановлено інвалідність – 01.05.2025. Дата повторного оцінювання – 01.06.2027.
Як зазначав суд вище, для прийняття рішення про звільнення особи з військової служби необхідне настання однієї з двох умов:
– необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів;
– наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Як встановлено із долучено до матеріалів справи витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, дружині позивача встановлена ІІІ (третя) група інвалідності, за основним діагнозом – G55.1 Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженнях міжхребцевого диска, тобто інвалідність дружині позивача встановлена на основі іншого захворювання, ніж онкологічне захворювання, відсутність кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів. Таким чином, для звільнення позивача з військової служби, крім наявності в його дружини інвалідності ІІІ групи необхідно підтвердити наявність онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Відповідно до відомостей консультаційного висновку спеціаліста № 18214 від 30.09.2025, ОСОБА_2 встановлено діагноз: помірний депресивний розлад, тривожно-депресивний синдром з інсомією F32.2. Аналізуючи зміст даного консультаційного висновку спеціаліста, суд встановив, що відповідний огляд ОСОБА_2 проводив лікар-консультант ОСОБА_4 та лікар-психіатр ОСОБА_5 . Таким чином, такий висновок є допустимим та належним доказом, який підтверджує наявність у ОСОБА_2 психічного розладу. Суд констатує, що вказаний у консультаційному висновку спеціаліста діагноз "помірний депресивний розлад, тривожно-депресивний синдром з інсомнією" передбачений Класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021, тобто є психічним розладом особи.
Отже, наданий позивачем перелік документів є таким, що відповідає вимогам підпункту 24 пункту 5 додатку 19 до Інструкції № 170.
З приводу доводів відповідача про те, що встановлений дружині позивача діагноз не підтверджує наявність психічного розладу, а фіксує розлади настрою, що поєднані з порушенням апетиту та сну, то суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що наявність у дружини позивача психічного розладу належним чином підтверджена наданою суду та поданою разом з рапортом відповідачу, медичною документацією. Натомість, такі доводи відповідача ґрунтуються на необґрунтованому та безпідставному трактуванню наданих відповідачу документів на його власний розсуд.
За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у дружини позивача статусу особи з інвалідністю III групи та психічного розладу, суд доходить висновку, що доводи, викладені відповідачем у листі від 28.11.2025 № 8288, є безпідставними та не відповідають змісту норми підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тоді як позивачем надано докази у підтвердження свого права на звільнення з військової служби через вказані сімейні обставини.
Суд звертає увагу, що дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. 
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд робить висновок про те, що відповідачем було розглянуто подані позивачем документи, однак прийнято рішення, викладене в оскаржуваному листі, яким фактично відмовлено позивачу в звільненні з військової служби. Оскільки матеріали справи не містять доказів про відсутність у відповідача можливості прийняти обґрунтоване та передбачене законом рішення, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у його дружини – ОСОБА_2 , із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, психічного розладу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат суд звертає увагу на наступне.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1331,20 грн згідно квитанції до платіжної інструкції № 2.479558083.1 від 07.01.2026 (а.с. 30).
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1331,20 грн, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у дружини – ОСОБА_2 , із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, психічного розладу.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у його дружини – ОСОБА_2 , із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, психічного розладу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 (двадцять) копійок. 
Копію цього рішення надіслати представниці позивача та відповідачу через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 );
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Суддя  Главач І.А.