Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року Справа№200/8101/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ); ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку; 3) визнати протиправною постановку ОСОБА_1 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 скасувати запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про постановку ОСОБА_1 на військовий облік.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був визнаний непридатним до військової служби та виключений з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до ст. 37 п. 6 пп. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про це свідчить відмітка у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_4 .
Позивач був виключений з військового обліку і перестав бути військовозобов`язаним.
ОСОБА_1 сформував еВОД через додаток «Резерв+» і виявив, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , хоча ніколи не перебував на обліку у даному ТЦК та СП.
Отже, позивач вважає, що його було незаконно було повторно взято на військовий облік військовозобов`язаних. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду (суддя Голуб В.А.) від 27 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі № 200/8101/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
На підставі розпорядження керівника апарату суду № 727 від 25 грудня 2025 року проведений повторний автоматичний розподіл справи зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади, справа передана на розгляд судді Тарасенку І.М.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року, суддя Тарасенко І.М. прийняв справу № 200/8101/25 до свого провадження, розгляд справи був призначений за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач 2) надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій зазначив, що ОСОБА_1 , автоматично, рішенням вищого штабу, зараховано на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_8 (шляхом внесення даних в електронну систему Єдиного державного реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг»).
ІНФОРМАЦІЯ_6 рішень, щодо взяття ОСОБА_1 , на військовий облік не приймалося.
На теперішній час ІНФОРМАЦІЯ_9 не має сформованої облікової документації (медичної документації, висновків ВЛК та ін..) на громадянина ОСОБА_1 прийняття будь яких рішень не є можливим, копій наданих документів не достатньо. Дані матеріали військового обліку, на підставі яких можливе прийняття рішення про виключення громадянина з військового обліку, можливо перебувають у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник відповідача 2 зазначив, що з метою врегулювання питання виключення з військового обліку позивачу рекомендовано встати на військовий облік за місцем фактичного проживання, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 33, ч. 4 ст. 37, п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якими повинні діяти громадяни України, а саме будучи військовозобов`язаними громадяни України повинні стати на військовий облік за місцем фактичного проживання, де можливо вирішити питання про виключення з військового обліку за сформованими матеріалами військового обліку. Наданих копій документів ОСОБА_1 не достатньо для вирішення питання про виключення з військового обліку(оскільки вони взагалі не є документами).
Крім того, представник відповідача 2 зазначив, що приписи Постанови КМУ № 932 від 16 серпня 2024 року не надають повноважень ІНФОРМАЦІЯ_6 приймати рішення про виключення громадян узятих на військовий облік у ході її виконання.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 1) також надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні його вимог, зазначивши, що позивач не надав підтвердження проживання/перебування/реєстрації в АДРЕСА_4 .
Крім того, представник відповідача 1 зазначив, що ОСОБА_1 не звертався особисто до ІНФОРМАЦІЯ_10 з заявою. Про внесення змін до відомостей реєстру та не надав необхідних документів, що свідчить про невиконання ним встановленої законом процедури.
Отже, відповідач 1 вказує на те, що виключення позивача з військового обліку можливе лише після отримання та перевірки висновку ВЛК, який є єдиним належним та допустимим доказом непридатності до військової служби, оскільки оригінали таких документів вилучені у рамках кримінального провадження і перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування, відповідач позбавлений законної можливості виконати вимоги позивача.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , є особою, що виключена з військового обліку військовозобов`язаних, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_4 .
Згідно з даними тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 № 4/5655, перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 був виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_12 20.12.2022 року на підставі проведеного медичного огляду військово-лікарсько комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким позивача було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 13А гр. ІІ.
Факт проведення медичного огляду, за наслідком якого було постановлено вищезазначений висновок підтверджується довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 7595 від 20.12.2022 року та тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_4 .
Однак, незважаючи на виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних, така інформація не відображалася в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»), оскільки на запит позивача не генерувався електронний військово-обліковий документ не через веб-портал «Дія», ні через мобільний застосунок «Резерв+».
На даний час позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон - № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Військовий обов`язок включає, зокрема, взяття громадян на військовий облік; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі – Порядок № 1487), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо:
фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками;
здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;
подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ст. 1 Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Згідно зі ст. 6 вказаного Закону до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:
1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 1 ч. 1 ст. 8 Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» встановлює, що до службових даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про виконання військового обов`язку.
Відповідно до ст. 12 Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» реєстр ведеться в електронній формі з єдиною централізованою базою даних, яка містить персональні та службові дані всіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Для ведення Реєстру застосовуються системні класифікатори. Системні класифікатори, необхідні для функціонування Реєстру, розробляються адміністратором Реєстру.
Персональні та службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів вносяться до бази даних Реєстру у формі запису - сукупності всіх даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачених статтями 7 і 8 цього Закону.
Згідно зі ст. 13 цього Закону до Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону № 2232-XII призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Пункт 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 559, також встановлює, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку,
Відповідно до п. 2 цього Порядку військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 559.
Розділ 13 вказаної форми визначає «Відмітки про військовий облік», в зазначеній графі зазначаються дата взяття на військовий облік, найменування районного, міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку. У разі зняття або виключення громадянина з військового обліку зазначаються дата і причина зняття (виключення) з військового обліку відповідно до положень статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Порядок встановлює, що аналогічну інформацію містить військово-обліковий документ в електронній формі.
До 25.07.2024 року порядок оформлення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного (ТПВ) визначався наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 610.
Пунктами 1, 3 зазначеного порядку встановлювалося, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб офіцерського складу або осіб рядового, сержантського і старшинського складу, та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Тимчасове посвідчення видається військовозобов`язаним, які: взяті на військовий облік військовозобов`язаних та яким присвоєно первинні військові звання офіцерського складу запасу (до надходження їх особових справ); втратили військові квитки (до їх отримання); не проходили військову службу (навчальні збори) та не мають військово-облікової спеціальності; визнані призовними комісіями непридатними в мирний час, обмежено придатними у воєнний час до військової служби за станом здоров`я (до підтвердження цього рішення під час повторного медичного огляду); прибули з місць позбавлення волі.
Затверджена зазначеним порядком форма тимчасового посвідчення визначала наявність відміток про придатність до військової служби за станом здоров`я та про виключення з військового обліку.
Отже, відображенню у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів підлягають, зокрема, відомості про виконання військового обов`язку. В свою чергу, документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку є військово-обліковий документ, що має відмітку про військовий облік.
Позивач має тимчасове посвідчення військовозобов`язаного 4/5655 від 22 ГРУДНЯ 2022 року, де зазначено, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 13А гр. ІІ наказу МОЗ України від 2008 року № 402. Повторному медичному переосвідченню не підлягає.
Статтею 9 Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру;
2) звертатися в порядку, встановленому розпорядником Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Згідно з п. 4 Порядку № 559 у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін:
у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку;
в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку.
Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Проте матеріалами справи не підтверджено звернення позивачем до відповідача із заявою про внесення відповідних змін щодо нього до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повторного взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Пункт 15 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» чітко визначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки проставляють відповідні відмітки про взяття на військовий облік у разі звернення призовника, військовозобов`язаного або резервіста.
Для взяття на військовий облік військовозобов`язаний громадянин України зобов`язаний особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України.
Отже окрім письмової заяви військовозобов`язаного, яка складається у довільній формі з проханням про його прийняття на військовий облік до іншого ТЦК та СП на території України, військовозобов`язаний повинен подати ще й документи відповідно до переліку яких установлюється Міністерством оборони України.
Суд звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не надано до суду письмової заяви позивача з проханням прийняти його на військовий облік та призвати його на військову службу, також не надано до суду жодного іншого документу, яким би позивач висловлював прохання прийняти його на військовий облік та призвати на військову службу.
Відповідачем 2 не надано до суду жодного іншого документу, яким би позивач висловлював прохання прийняти його на військовий облік
Крім того, діюче законодавство України не передбачає примусової повторної постановки на військовий облік громадян, поза межами їх місця проживання, у випадку, що громадянин вже знаходиться на військовому обліку за місцем свого проживання.
Тобто якщо громадянин вже знаходиться на військовому обліку за місцем його проживання, то постановка його на облік у іншому ТЦК та СП на території України, можлива лише виключно за умови добровільної подачі ним заяви з прохання прийняти на облік та призвати його на військову службу не за місцем військового обліку.
А отже ІНФОРМАЦІЯ_7 протиправно здійснив взяття ОСОБА_1 на військовий облік.
Оскільки суд прийшов до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_7 протиправно здійснив взяття ОСОБА_1 на військовий облік, то належним та допустимим захистом прав позивача буде також зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_13 скасувати запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про постановку ОСОБА_1 на військовий облік.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі Серявін та інші проти України).
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Щодо стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу та понесені інші судові витрати, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Приписами ст. 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що 15 жовтня 2025 року між адвокатом Тарасенко Дар`єю Юріївною та ОСОБА_1 укладено договір № 15/10/25 про надання правової допомоги адвокатом.
Розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу складає 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок та підтверджується рахунком фактурою № 15/10/25-1 від 15.10.2025 року.
Відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 року (далі – Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.08.2020 року по справі № 810/3213/16.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року, у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). 
В той же час, суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В той же час, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме в частині визнання протиправною постановку ОСОБА_1 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_13 скасувати запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про постановку ОСОБА_1 на військовий облік, а також враховуючи те, що відповідачами не надавались заперечення, щодо вказаної відповідачем сумою витрат на правничу допомог, суд вважає, що сума у розмірі 10000 грн є цілком обґрунтованою та пропорційною до предмета задоволеного позову.
Крім того, як як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1937,92 грн (квитанція № 3ASZ-MZYQ-SZ6E від 20.10.2025 року). 
Отже, враховуючи викладене, та застосувавши принцип співмірності заявлених та задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ); ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо постановки ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) скасувати запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про постановку ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військовий облік.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 10968 (десять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко