ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/450/26 Справа № 243/1778/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пронін С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Примак Н.М.,
за участю:
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 ,
захисника адвоката     Клострейх О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 21 лютого 2025 року о 11 годині 39 хвилин у Донецькій області Краматорському районі, у м. Слов`янськ по вулиці Шовковичній, біля буд. 15, керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820» (тест № 769) результат 0,99 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із пропуском строку на апеляційне оскарження.
В клопотанні про поновлення строку вказує, що є військовослужбовцем, виклики до суду не отримував у зв`язку з нестабільним мобільним зв`язком, оскаржувану постанову також не отримав, про її наявність дізнався лише 03.12.2025 року. Крім того, зазначає, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено його дату народження, а тому він не міг дізнатися про її наявність. 
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 або його захисник участі у судовому засіданні не приймали, відомостей про отримання ОСОБА_1 копії постанови матеріали справи не містять.
На підставі викладеного вважаю за можливе визнати причину незначного пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
До апеляційного суду 19.01.2026 року надійшли доповнення до апеляційної скарги від захисника адвоката Клострейх О.В. Разом із цим захисником адвокатом апеляційну скаргу подано не було, у зв`язку із чим доповнення до апеляційної скарги апеляційним судом не приймаються. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник адвокат Клострейх О.В., здійснюючи захист прав та інтересів ОСОБА_1 , підтримала вимоги апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та зазначила, що статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.
У даному випадку оголошені підстави зупинки є надуманими, оскільки спростовані самим відеозаписом. Поліцейські взагалі склали постанову за непристебнутий ремінь безпеки.
Отже, працівники поліції безпідставно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , тому всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати. Відтак усі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наголошує, що вимога поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була безпідставною. З наявного в матеріалах справи відеозапису видно, що поліцейський вказував на тремтіння рук у ОСОБА_1 , хоча тремтіння рук ніхто не перевіряє. Твердження щодо поведінки, яка не відповідає обстановці, є надуманим, оскільки ОСОБА_1 перебував в адекватному стані.
У подальшому в акті огляду зазначено ознаки сп`яніння: зіниці очей розширені та не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.
Вказує на порушення поліцейськими порядку проведення огляду, оскільки після проходження огляду на стан сп`яніння поліцейськими не було виконано приписів п. 5 Порядку № 1103 щодо з`ясування згоди ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду та не було повторно запропоновано пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.
Зауважує, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, тобто виконує обов`язки військової служби, і направлення для огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) іншого створеного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.
Тому процедура огляду військовослужбовця ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведена з порушенням Порядку № 32 та вимог ст. 266-1 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи за участю його захисника адвоката Клострейх О.В.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 981557; 
-корінцем тесту № 769 від 21 лютого 2025 року, відповідно до якого було проведено тест на виявлення стану алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 , за допомогою газоаналізатору ALCOTEST 6820, який виявився позитивним та склав 0,99% проміле. З вказаним тестом ОСОБА_1 погодився, про що мається його особистий підпис;
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого відносно ОСОБА_1 було проведено огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, у зв`язку із виявленням у останнього таких ознак, як: запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці;
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії БАА № 481054, відповідно до якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
– відеозаписом, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 981557 від 21 лютого 2025 року, з якого вбачається, що інспектором поліції було зупинено транспортний засіб Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та поліцейським було роз`яснено причину зупинки вказаного транспортного засобу.
Під час перевірки документів та спілкування з водієм працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 повідомив, що напередодні вживав алкогольні напої, а саме пиво. Після чого водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній погодився та пройшов огляд із використанням приладу «Драгер». Результат виявився позитивним і склав 0,99 проміле, з результатом водій погодився. Після чого водієві було роз`яснено права, складено протокол про адміністративне правопорушення та роз`яснено його суть.
На думку апеляційного суду, досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факту керування транспортним засобом, що, між іншим, не заперечується стороною захисту, та перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.
Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинений працівниками поліції, якими наголошено про порушення ним ПДР України. 
Твердження захисника про надуманість підстав зупинки транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки у суду відсутні підстави для сумніву щодо законності дій уповноважених осіб, крім того, їх дії ОСОБА_1 або захисником не оскаржувались. Поліцейськими одразу наголошено про підстави зупинки, про що виник спір із водієм, що вказує на наявність події, з якою ОСОБА_1 не погоджувався. 
Законом не передбачено обов`язкову відео фіксацію для підтвердження порушення водієм правил дорожнього руху України, така фіксація передбачена при проведенні огляду на стан сп`яніння, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, що в даному випадку працівниками поліції дотримано. 
Крім того, відповідно до п. 5 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", комендантська година - це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень. 
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувався та діяв на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.12.2021 року, № 1456 правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів у осіб здійснюється після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
На підставі викладеного, апеляційний суд зауважує, що інспектор поліції діяв в межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні, крім того, поведінка водія на дорозі звернула увагу працівників поліції, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження захисника про невідповідність заявлених поліцейським ознак сп`яніння є хибними, оскільки встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського, який за своїм внутрішнім переконанням під час спілкуванням із водієм може вбачати ознаки такого сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння, не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність в проходженні огляду на спростування або доведення перебування в стані сп`яніння. 
Отже, у даному випадку ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та встановленим результатом виявлено, що вміст алкоголю перевищує допустиму норму більш ніж у чотири рази. Проведеним оглядом підтверджено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, наявність ознак, щодо яких заперечує сторона захисту в апеляційній скарзі. При цьому під час оголошення ознак сп`яніння водій не заперечував їх наявності та зазначив, що напередодні вживав пиво.
Окрім іншого, апеляційний суд зауважує, що норми діючого КУпАП та відповідної інструкції не вказують на можливість проходження повторного огляду у закладі охорони здоров`я, а передбачають таке проходження лише у разі непогодження водія із встановленими результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу або відмови від проходження такого огляду. В даному випаду ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою алкотестер Драгер із встановленням результату 0,99 ‰, водночас водій після оголошення поліцейським результату не заперечив його, не зазначив, що не згоден із розміром або взагалі встановленням позитивного результату, щоб в свою чергу слугувало підставою вимоги поліцейського для проходження огляду у закладі охорони здоров`я. 
Як вбачається з відеозапису поліцейських, ОСОБА_1 не висловлював незгоду із результатом під час його встановлення, так само під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення та ознайомлення із протоколом. Більш того, ОСОБА_1 зазначив, що напередодні ввечорі вживав алкогольні напої, при цьому огляд проводився об 11 ранку. 
Вимоги закону не зобов`язують працівника поліції, який проводить огляд ставити питання про згоду або незгоду з встановленими результатами, такий висновок можливо встановити не вербально, за реакцією водія. В даному випадку ОСОБА_1 не висловив здивування щодо встановленого результату або будь-якої незгоди, а тому доводи сторони захисту в цій частині є неспроможними. 
Апеляційний суд також враховує те, що в своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
Сторона захисту посилається на порушення порядку проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 є спеціальним суб`єктом, однак вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону. 
Так, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у заборонених місцях у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП не залежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.
Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку. Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як водія, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА