Номер провадження: 22-ц/813/3514/26 
Справа № 522/14066/24
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А., 
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю., 
учасники справи: 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Науменко А. В.,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 26.04.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №587996, відповідно до якого банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідачем зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконані, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 28.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором №587996 від 26.04.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке відповідно набуло право вимоги до відповідача. Сума боргу перед новим кредитором становить 34773,17 грн, з яких: 13938,76 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20834,41 грн - заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором у загальному розмірі 34773,17 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 14.05.2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишив без задоволення. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність та розмір заборгованості у ОСОБА_1 перед позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами у справі. 
У рішенні суду вказано, що суд позбавлений можливості достовірно встановити факт повного та належного виконання умов договору факторингу з боку позивача та, відповідно, щодо переходу права вимоги у заявленому обсязі. У матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу досудової вимоги від 15.11.2023 року та її отримання. Будь-яких інших доказів того, що боржника повідомлено про відступлення права вимоги до суду не надано. Окрім того, суд зазначив, що неявка представника позивача та невиконання ухвали суду щодо обов`язкової явки, ненадання пояснень щодо розрахунку заборгованості, всупереч запереченням відповідача щодо застосування пільги за Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», перешкоджає суду всебічно та об`єктивно дослідити обставини справи, зокрема в частині правомірності нарахування заборгованості з урахуванням наданих відповідачем доказів про статус дружини військовослужбовця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2025 року по справі №522/14066/24 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що 28 серпня 2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого та згідно з додатком №1 до якого (реєстру прав вимоги), ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 587996 про надання споживчого кредиту від 26.04.2021 у розмірі 34 773,17 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13 938,76 грн, заборгованість за відсотками становить 20 834,41 грн. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Діджи Фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної у додатку №1 до договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 договору. Враховуючи вищевикладене та те, що в додатку №1 до договору факторингу міститься інформація щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем до позовної заяви було долучено саме витяг з додатку №1 до договору факторингу, що містить лише дані відповідача. В законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. До того ж, дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. Відповідачем заборгованість ні новому, ні первісному кредитору за кредитним договором №694046 від 30.08.2021 не сплачувалась. 22.11.2023 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, яка була проігнорована відповідачем, порушення умов кредитного договору не усунені, що є свідченням інформування про відступлення прав вимоги. Споживач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Саме по собі неотримання повідомлення про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора - ТОВ «Діджи Фінанс». Також суд безпідставно прирівняв загальну суму боргового портфелю до вимог щодо окремого зобов`язання та, не маючи заперечень щодо конкретного договору №587996, помилково визнав недоведеною передачу прав вимоги. Суд першої інстанції не виконав свого обов`язку щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи, ухилився від розгляду спору по суті, що спричинило винесення незаконного та необґрунтованого рішення, яким безпідставно було відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2025 року відкрито провадження у справі, та ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повернуті до суду 03.08.2025 у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Копію ухвали про відкриття провадження представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Хворост Д.М. отримано 05.07.2025 року о 0:40:50 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Копію ухвали про відкриття провадження ТОВ «Діджи Фінанс» отримало 05.07.2025 року о 0:40:50 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Хворост Д.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого вказано, що позивач не довів переходу до нього права вимоги за договором, позивач не надав до суду першої інстанції ні витягу з реєстру прав вимог, ні реєстру прав вимог. Платіжна інструкція № 4565 від 28.08.2023 підтверджує оплату згідно договору факторингу в сумі 1648712,45 грн але позивачем не доведено, що саме про цю суму фінансування сторони домовились в договорі факторингу. Позивач просив суд стягнути 34773,17 грн з яких: 13938, 76 грн– заборгованість за тілом; 20834,41 грн – заборгованість за відсотками. Водночас в розрахунку заборгованості в колонці 10 «заборгованість за тілом» вказано суму 17261,36 грн, а в колонці 13 «заборгованість за відсотками» вказано суму 23339,13 грн. Відтак позивач не пояснив суду походження сум 13938,76 грн – заборгованість за тілом та 20834,41 грн – заборгованість за відсотками, не надав детальних розрахунків, які б підтверджували дані суми. Відповідач вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак відсутні підстави для його скасування. Крім того, просить суд стягнути витрати на правничу допомогу відповідача в розмірі 5000 грн.
ТОВ «Діджи Фінанс» подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, згідно якої наголошує, що подані позивачем документи у сукупності повністю підтверджують правомірність та реальність переходу права вимоги від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Діджи Фінанс». Будь-які формальні зауваження до назви або структури поданих документів не можуть нівелювати їхню доказову силу, оскільки ці документи відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України та правовим позиціям Верховного Суду. Щодо зауваження про розбіжності між сумами заборгованості, викладеними у витягу, та даними, що містяться у розрахунку заборгованості ТОВ «Слон Кредит» станом на 28.08.2023, вказує, що ці розбіжності обумовлені рівнем деталізації наданої інформації. При отриманні повного (розгорнутого) розрахунку з усіма складовими (тіло кредиту, відсотки, штрафні санкції тощо), ці суми узгоджуються, що підтверджує їхню об`єктивність. Твердження про невідповідність не може бути використано як підстава для сумніву в правомірності розрахунків чи дійсності заборгованості. Задля усунення можливих упереджень представника відповідача щодо розбіжностей в розрахунку заборгованості та у вимогах позивача, просить долучити до матеріалів справи наданий ТОВ «Слон Кредит» у відповідь на запит повний розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №587996 від 26.04.2021, який з урахуванням наявності в матеріалах справи інших належних та допустимих доказів, не є новим доказом, а лише додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог. Представником відповідача не доведено, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, оскільки вбачається неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, а отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну (правову) допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 34 773,17 грн., тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявність та розмір заборгованості у ОСОБА_1 перед позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами у справі, неможливо достовірно встановити факт повного та належного виконання умов договору факторингу з боку позивача та, відповідно, щодо переходу права вимоги у заявленому обсязі. У матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу досудової вимоги від 15.11.2023 року та її отримання. Будь-яких інших доказів того, що боржника повідомлено про відступлення права вимоги до суду не надано. Окрім того, суд зазначив, що неявка представника позивача та невиконання ухвали суду щодо обов`язкової явки, ненадання пояснень щодо розрахунку заборгованості, всупереч запереченням відповідача щодо застосування пільги за Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», перешкоджає суду всебічно та об`єктивно дослідити обставини справи, зокрема в частині правомірності нарахування заборгованості з урахуванням наданих відповідачем доказів про статус дружини військовослужбовця.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що 26.04.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 587996, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надається кредит у сумі 18750,00 грн строком на 1096 днів із кінцевим терміном повернення 26.04.2024. 
Згідно з п.1.5 договору тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом 25 % на день (9125 % річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 90 % річних. 
Умовами п.2.1 договору сторонами узгоджено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 15000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству в будь-який спосіб; у розмірі 3750,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п.3.5 договору. 
Договір про споживчий кредит №587996 від 26.04.2021 підписаний відповідачем ОСОБА_1 власноручно. Своїм підписом споживач також підтвердила, що отримала свій примірник договору. Додатком №1 до вказаного договору є графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 587996 від 26.04.2021, підписаний власноручно відповідачем. Також підпис відповідача міститься на заяві-анкеті від 26.04.2024 та паспорті споживчого кредиту. 
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Слон Кредит» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача зобов`язання з повернення кредитних коштів. 
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. 
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. 
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). 
У частині 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок є усталеним у судовій практиці, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 2 14-10цс18), постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі №947/25785/19 (провадження №61-3732св22), від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 (провадження №61-6356св21), від 15 серпня 2023 року у справі №753/6745/17 (провадження №61-7633св22). 
Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. 
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. 
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, а не новому, і таке виконання є належним. Законодавством не встановлено інших правових наслідків у разі неповідомлення боржника про заміну кредитора або ненадання йому доказів відступлення прав вимоги новому кредитору. 
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України). 
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). 
Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, згідно з умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Відповідно до п.4.1. наведеного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку №1 до цього договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 договору.
Отже, умовами укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 передбачено перехід права вимоги з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. 
На підтвердження переходу права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» надало, зокрема, копії: договору факторингу від 28.08.2023 №2808-23, акту приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 та платіжної інструкції № 4565 від 28.08.2023.
Згідно з витягу з додатку до договору факторингу (реєстр боржників), який підписаний обома сторонами договору, до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 587996 від 26.04.2021 року на загальну суму 34773,17 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13 938,76 грн; заборгованість за відсотками становить 20834,41 грн. 
Згідно акту приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 на виконання вимог договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, кредитор передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог за договором, складений за формою згідно із додатком №1 до договору. Кількість боржників 3020. Загальна сума заборгованості 96976286,11 грн.
У витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 міститься інформація тільки щодо ОСОБА_1 , оскільки в додатку до договору факторингу міститься інформація щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею.
На підтвердження зазначено позивачем до апеляційної скарги надано копію витягу реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2028 року, згідно якого на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, посвідчений ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс», а тому колегія суддів долучає зазначений доказ до матеріалів справи, оскільки він не є новим доказом.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло всіх прав за зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникли за договором про надання споживчого кредиту №587996.
Таким чином, доводи представника відповідача про те, що позивач не довів переходу до нього права вимоги за договором є необґрунтованими. Така передача права вимоги є правомірною та здійснена відповідно до статей 512 та 514 ЦК України. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент передачі, і це не змінює обов`язків боржника. 
Згідно зі статтею 517 ЦК України, боржник має право не виконувати обов`язок новому кредиторові до отримання доказів передачі прав, проте це не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості, оскільки належне виконання боргу первісному кредитору є правомірним. 
Правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц та від 19.08.2021 у справі №442/933/13-ц підтверджують, що боржник, який не отримав повідомлення про зміну кредитора, не звільняється від обов`язку погашення заборгованості, а лише зберігає право належного виконання первісному кредитору. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав зобов`язання ані перед первісним, ані перед новим кредитором. Внаслідок неналежного виконання обов`язків із повернення кредиту утворилася заборгованість. 
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 587996 від 26.04.2021 становить 34773,17 грн, з яких: 13938,76 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20834,41 грн - заборгованість за відсотками. Відповідачем не надано доказів на спростування правильності розрахунку, як і не надано власного розрахунку розміру заборгованості. 
Колегія суддів приймає до уваги поданий до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №587996 від 26.04.2021, оскільки він не є новим доказом та деталізує розмір заборгованості відповідача та включає суми сплаченого кредиту та відсотків за користування ним. Із вказаного розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач користувалася коштами, зокрема здійснювала погашення заборгованості.
Розмір заборгованості, зазначений у розрахунку, також наведено в досудовій вимозі від 15.11.2023, направленій на адресу ОСОБА_1 за вих. №3238023022-АВ. Нарахування процентів за користування кредитом позичальнику не здійснювалося. 
Факт укладення відповідачем вказаного вище договору про надання споживчого кредиту не заперечується, а також не спростовано отримання нею кредитних коштів. В ході розгляду справи відповідач не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона належним чином виконала грошові зобов`язання за договором про споживчий кредит, укладений з ТОВ «Слон Кредит», який в свою чергу у встановленому законом порядку відступив своє право вимоги за вказаним споживчим договором ТОВ «Діджи Фінанс». Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів та сплати відсотків за користування кредитом у повному обсязі. 
Враховуючи викладене, а також те, що стороною відповідача не було надано до суду доказів виконання зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом. Матеріали справи містять достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності у відповідача відповідного розміру заборгованості, при цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано. Спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.
Також, стороною відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 , як дружина військовослужбовця ОСОБА_2 , має право на реалізацію пільг, передбачених пунктом 15 частини 14 Закону України №2011 “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. 
Із військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 31.05.1999 року, вбачається, що ОСОБА_2 , чоловік відповідача ОСОБА_1 , шлюб із яким зареєстровано 09.12.2022 Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), призваний у Збройні Сили України 11.03.2022 на підставі Указу Президента №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та 13.07.2023 звільнений на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 19.06.2023 №58-РС; 31.08.2023 року призваний у Збройні Сили України 11.03.2022 на підставі Указу Президента №69/2022 «Про загальну мобілізацію».
Згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 27.09.2024 за вих. №08/3083, чоловік відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , шлюб із яким зареєстровано 09.12.2022 Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дійсно проходить військову службу в НОМЕР_5 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби (військовій частині НОМЕР_6 ) з 03.09.2024 по теперішній час.
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (у чинній редакції), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
В той же час, зміни до вищевказаного Закону в частині надання пільг щодо кредитування дружинам (чоловікам) військовослужбовців внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024, який набрав чинності 18.05.2024. До набрання чинності цим Законом Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в частині пільг щодо кредитування поширювався лише на військовослужбовців.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №587996 від 26.04.2021, нарахування ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та відсотками за його користування відбувалось в межах строку дії кредитного договору, а саме з 26.04.2021 по 28.08.2023, відтак, підстави для застосування пільг, визначених п. 15 ст. 14 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (у чинній редакції), відсутні.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №587996 про надання споживчого кредиту від 26.04.2021 у розмірі 34 773,17 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13 938,76 грн, заборгованість за відсотками становить 20 834,41 грн.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 7161-7111-1297-1862 від 13.08.2024 року.
При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3633,60 грн, що підтверджується квитанцією ID №1886-0224-7265-6444 від 27.06.2025 року.
Отже, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6056,00 грн (2 422,40 грн. +3 633,60 грн).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу до суду першої інстанції позивачем було надано копію договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та додаткову угоду до нього №003238023022 від 27.06.2024, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) з детальним опис наданих послуг на суму 6 000 грн. 
Так, згідно вказаного акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024, сторони підтверджують, що виконані роботи включають: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (витрачений час 1,5 год, загальна вартість – 2250 грн), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (витрачений час 3 год, загальна вартість – 3000 грн), формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (витрачений час 1 год, загальна вартість – 750 грн).
Апеляційний суд враховує, що формування додатків до позовної заяви (письмові докази) відноситься до витрат зі складання позовної заяви.
Отже, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, необхідний на виконання робіт, які є встановленими та відносяться до витрат з правничої допомоги, колегія суддів вважає, що заява сторони позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягає задоволенню частково у сумі 5000,00 грн.
Представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Хворост Д. М. наголошено, що ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу та надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 11.07.2025, копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до договору №104 від 11.07.2025 року, з якого вбачається, що адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги за договором: юридичний супровід справи клієнта №552/14066/24 в суді апеляційної інстанції (надання правничої допомоги клієнту в його справі, консультування, підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу), сума гонорару, на яку станом на 13.01.2026 надано правову допомогу складає 5 000,00 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) від 13.01.2026 року; копію квитанції №254234034 від 15.07.2025 на суму 5000,00 грн, де платником вказано « ОСОБА_2 ».
Оскільки апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягає задоволенню, понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати на правову допомогу стягненню на її користь не підлягають.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за договором №587996 про надання споживчого кредиту від 26.04.2021 у розмірі 34773,17 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 13938,76 грн, заборгованість за відсотками 20834,41 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 056,00 грн, а також витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова 

Судді Ю.П. Лозко 

О.Ю. Карташов