Справа № 352/423/26
Провадження № 2-о/352/60/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої Гриньків Д.В.,
секретар судового засідання Івасів В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про встановлення належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.
Заявник звернувся в порядку окремого провадження до Тисменицького районного суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Заява обґрунтована тим, що в трудовій книжці запис по батькові заявника « ОСОБА_2 » не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » згідно паспортних даних. Вказана розбіжність має значення для оформлення пенсії та наразі перешкоджає заявнику належним чином реалізувати своє право на пенсійне забезпечення. 
ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.
Заявник в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У попередньому судовому засіданні просив позов задовольнити, надав пояснення, що працював на заводі "Автоливмаш", в подальшому " ОСОБА_4 ", однак у трудовій книжці та архівних довідках зазначено його по-батькові « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_3 », як у паспорті громадянина України.
Від представника заінтересованої особи до суду 18.03.2026 надійшли пояснення, в яких вказано про те, що основним документом, яким підтверджується трудовий стаж громадян – є трудова книжка. В результаті розглянутих документів заявника було встановлено, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки вказане по батькові власника на титульній сторінці " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові " ОСОБА_3 ", як зазначено у паспорті, а відтак у призначенні пенсії заявнику було відмовлено. Крім того представник зазначила, що вбачає у заяві ОСОБА_1 спір про право, а тому вважає, що такий має розглядатися в позовному провадженні.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд». 
ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02.03.2026 року відкрито окреме провадження в даній цивільній справі.
На підставі ухвали суду від 19.03.2026 року, визнано явку заявника в судове засідання обов`язковою.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 21.04.2026 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
ІV. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, відповідно до записів титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_1 власником такої (запис здійснено російською мовою) « ОСОБА_5 » (а.с.5).
У трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться записи про трудовий стаж ОСОБА_6 з 18.05.1978 по 31.12.200 року, в тому числі на ВО «Карпатпресмаш» (а.с.5-7). 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 02.06.1960 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьками якого були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Крім цього у даному свідоцтві міститься запис від 09.06.1981 року про внесення виправлень до свідоцтва про народження в частині прізвищ та по-батькові, зокрема зазначено вірити виправленому, а саме: прізвище батьків та дитини « ОСОБА_9 », по батькові дитини: « ОСОБА_10 » (а.с.8).
В матеріалах справи міститься архівна довідка від 11.11.2025 року №Л-34/06-07 Державного архіву Івано-Франківської області, у змісті якої зазначено про те, що ОСОБА_6 (так в документі), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був прийнятий на посаду транспортувальника цеху № 31 Івано-Франківського заводу автоматичних ліній «Автоливмаш (ВО «Карпатпресмаш») з 07 квітня 1981 року (наказ від 06.04.1981 р. № 165); 3 01 липня 1982 року ОСОБА_6 (так в документі) переведений на посаду слюсаря III розряду (наказ від 01.07.1982 р. № 844); 3 03 січня 1983 року ОСОБА_1 (так в документі) переведений на посаду маляра IV розряду (наказ від 13.01.1983 р. № 45); з 26 березня 1984 року ОСОБА_6 (так в документі) переведений на посаду художника виконавця оформлювальних робіт IV розряду (наказ від 17.04. 1984 р. № 693); 3 01 серпня 1985 року ОСОБА_1 (так в документі) переведений на посаду художника виконавця оформлювальних робіт V розряду (наказ від 05.08.1985 р. № 1351); 3 16 червня 1986 року ОСОБА_6 (так в документі) переведений на посаду художника оформлювача V розряду відділу ООТИЗ (наказ від 19.06.1986 р. № 713); з 28 лютого 1991 року ОСОБА_1 (так в документі) звільнений з вищевказаної посади (наказ від 05.03.1991 р. № 143) (а.с.9).
Згідно архівної довідки від 11.11.2025 року №Л-35/06-07 Державного архіву Івано-Франківської області ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) працював на посаді транспортувальника, слюсаря, художника IV, V розрядів Івано-Франківського заводу автоматичних ліній «Автоливмаш» (ВО «Карпатпресмаш»). Крім того зазначено розміри щомісячної зарплати ОСОБА_1 (в особових рахунках за період з квітня 1981 року по лютий 1991 року значиться по-батькові період з квітня 1981 як ОСОБА_2 ) за період з квітня 1981 року по лютий 1991 року (а.с.9зв.-10).
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 092750014283 від 26.11.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії. В мотивах рішення вказане те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки вказане по батькові власника на титульній сторінці ОСОБА_2 не відповідає по батькові ОСОБА_3 згідно паспортних даних та періоди роботи у 1981-1991 роках згідно архівних довідок № Л 34/06-07 та №Л 35/06-07 виданих 11.11.2025, оскільки в довідках вказано по батькові особи ОСОБА_2 (а.с.11).
V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. 
Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходив із такого.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 522/7723/23.
Згідно п.12постанови Пленуму ВСУвід 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК Українифакту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батьковім, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, ім`я або замість імені чи ім`я зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Вказана правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 зазначено, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.
VІ. Висновки суду.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника з огляду на нижчевикладене.
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження про встановлення належності йому відповідних правовстановлюючих документів, зокрема архівних довідок та трудової книжки. Встановлення даного факту заявнику необхідно у зв`язку із відмовою в призначенні пенсії за віком, згідно з рішенням № 092750014283 від 26.11.2025 року.
Суд вважає, що факт належності ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_1 , на титульній сторінці якої по-батькові заявника зазначено « ОСОБА_2 », підтверджується відомостями архівної довідки Л-35/06-07 від 11.11.2025 року, якою встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював на Івано-Франківському заводі автоматичних ліній «Автоливмаш» (ВО «Карпатпресмаш»), щомісячна зарплата якого нараховувалась йому з 1981 року по 1991 рік, що узгоджується із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_6 . Крім того у свідоцтві про народження заявника міститься запис від 09.06.1981 року про внесення виправлень в тому числі в частині по-батькові, зокрема « ОСОБА_10 » (а.с.8). Суд звертає увагу на те, що по батькові як ОСОБА_3 так і ОСОБА_10 утворені від одного імені ОСОБА_10 , а відтак додатково свідчать про те, що документи факт належності яких просить встановити заявник належать саме йому.
Відтак, суд вважає доведеним факт належності ОСОБА_1 архівних довідок та трудової книжки №. НОМЕР_1 .
В той же час, суд вважає безпідставним твердження представника пенсійного органу про необхідність розгляду справи в порядку позовного провадження, так як чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Вказане узгоджується з постановами Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21 та від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19, від 05 лютого 2025 року в справі № 595/1959/23, де зазначено, що заява про встановлення факту належності документів, серед іншого, трудової книжки та довідок про уточнення стажу роботи, в яких по-батькові заявника вказано неправильно, за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.
Відтак заяву слід задовольнити в повному обсязі. 
VІІ. Судові витрати.
Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про встановлення належності правовстановлюючого документу, задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , трудової книжки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , архівних довідок №Л-34/06-07 та №Л-35/06-07 від 11.11.2025 року , виданих Державним архівом Івано-Франківської області.
Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;
заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, вул. Митрополита Андрея,10, м. Львів, 79016, ЄДРПОУ:13814885.
Рішення складене в повному обсязі 21.04.2026 року.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області    Гриньків Д.В.