Справа № 522/23725/25
Провадження № 1-кп/522/2209/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року місто Одеса
Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025163510000526 від 29.07.2025 року відносно 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 300 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , 
законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року, більш точний час та місце не встановлено, за невстановлених обставин між неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особою чоловічої статті, яка не досягла віку притягнення до кримінальної відповідальність (далі особа 1), під час листування в месенджерах, а також під час особистого спілкування, неодноразово виникали конфліктні ситуації, в ході яких вони з`ясовували відносини. 
Далі, 26.07.2025, близько 17:00 год., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особою 1 перебував на пляжі «Аркадія» в м. Одесі. Побачивши на пляжі  ОСОБА_8 , особа 1 розповів ОСОБА_3 про їх неодноразові конфлікти з приводу начебто образливих нецензурних висловлювань ОСОБА_8 на адресу інших осіб.
У результаті спільного обговорення вказаної ситуації ОСОБА_3 та особа 1 вирішили під надуманим приводом заманити ОСОБА_8 в безлюдне місце, де завдати йому численних побоїв шляхом нанесення великого числа ляпасів та ударів, які б завдавали йому сильного фізичного болю, з метою примусити його зізнатись у вчиненні образливих висловлювань на адресу інших осіб та покарати його за вказані дії, а також з метою примушування потерпілого проти своєї волі вибачитись перед ними. 
З метою посилення моральних страждань потерпілого, ОСОБА_3 та особа 1 спільно вирішили фіксувати вказані свої дії на камеру мобільного телефону особа 1, оскільки потерпілому буде відомо, що сцени його побиття та приниження будуть доступні значному числу людей через розповсюдження в соціальних мережах. 
Діючи з вказаною метою та зустрівшись близько 18 год. 00 хв. 26.07.2025 з ОСОБА_8 біля виходу з Аркадійської алеї в м. Одесі, ОСОБА_3 та особа 1 під надуманим приводом покататись на мопеді, заманили потерпілого на територію санаторію «Молдова», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 2. Перебуваючи біля однієї із закинутих будівель на території санаторію, ОСОБА_3 та особа 1, діючи спільно та нехтуючи вимогами статей 3, 28, 29 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, приступили до реалізації свого протиправного задуму.
Діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення сильного фізичного болю та моральних страждань потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій та їх наслідки, ОСОБА_3 та особа 1 почали по черзі наносити численні ляпаси та удари кулаками рук та ніг потерпілому ОСОБА_8 по голові, обличчю, тулубу та кінцівках, завдаючи йому сильного фізичного болю, та в цей час по черзі здійснювали відеофіксацію вказаних подій на камеру мобільного телефону. 
При цьому, вказані дії ОСОБА_3 та особа 1 супроводжували словесним приниженням ОСОБА_8 з використанням нецензурної лексики, глумлінням над ним та вимогою отримання вибачень на колінах за начебто вчинені потерпілим дії. 
В результаті вищезазначених спільних дій ОСОБА_3 та особи 1, які безперервно протягом періоду часу не менш 4 хвилин по черзі завдавали численних ляпасів та ударів потерпілому, принижуючи, залякуючи та глумлячись над ним, внаслідок чого останнього був вимушений, всупереч своїй волі просити у них пробачення, потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синцю в лобній ділянці зліва, синцю в лівій виличній ділянці, садна в проекції правого плечового суглоба, синцю на правому передпліччі по передній поверхні у середній третині, синцю на правому стегні по зовнішній боковій поверхні у верхній третині, які окремо так і разом, не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово–медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також внаслідок даної психотравмувальної для потерпілого ситуації було завдано психологічні (на моральному рівні) страждання внаслідок глумління над потерпілим і приниження його, які вчинялись всупереч численним проханням потерпілого припинити протиправні дії стосовно нього.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України, а саме катування, тобто будь-якого умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати зізнання, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею.
Крім того, у червні 2025 року, більш точний час та місце не встановлено, за невстановлених обставин між неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особою чоловічої статті, яка не досягла віку притягнення до кримінальної відповідальність (далі особа 1), під час листування в месенджерах, а також під час особистого спілкування, неодноразово виникали конфліктні ситуації, в ході яких вони з`ясовували відносини. 
Далі, 26.07.2025, близько 17:00 год., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особою 1 перебував на пляжі «Аркадія» в м. Одесі. Побачивши на пляжі ОСОБА_8 , особа 1 розповів ОСОБА_3 про їх неодноразові конфлікти з приводу начебто образливих нецензурних висловлювань ОСОБА_8 на адресу інших осіб.
У результаті спільного обговорення вказаної ситуації ОСОБА_3 та особа 1 вирішили під надуманим приводом заманити ОСОБА_8 в безлюдне місце, де завдати йому численних побоїв шляхом нанесення великого числа ляпасів та ударів, які б завдавали йому сильного фізичного болю, з метою примусити його зізнатись у вчиненні образливих висловлювань на адресу інших осіб та покарати його за вказані дії, а також для примушування потерпілого проти своєї волі вибачитись перед ними.
Крім того, для посилення моральних страждань потерпілого, ігноруючи принципи моральності у сфері духовного й культурного життя суспільства, а також засади суспільної моралі проти проявів насильства та жорстокості, у ОСОБА_3 та особи 1 виник спільний умисел на виготовлення відеопродукції зі сценами, які пропагують культ насильства та жорстокості стосовно потерпілого ОСОБА_8 , з метою подальшого розповсюдження. Для цього вони вирішили фіксувати вказані свої протиправні дії щодо потерпілого на камеру мобільного телефону особи 1, оскільки ОСОБА_8 буде відомо, що сцени його побиття та приниження можуть стати доступні значній кількості людей через розповсюдження через месенджери та в соціальних мережах. 
Діючи з вказаною метою та зустрівшись близько 18 год. 00 хв. 26.07.2025 з ОСОБА_8 біля виходу з Аркадійської алеї в м. Одесі, ОСОБА_3 та особа 1 під надуманим приводом покататись на мопеді, заманили потерпілого на територію санаторію «Молдова», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 2. Перебуваючи біля однієї із закинутих будівель на території санаторію, ОСОБА_3 та особа 1, почали по черзі наносити численні ляпаси та удари кулаками рук та ніг потерпілому ОСОБА_8 по голові, обличчю, тулубу та кінцівках, завдаючи йому сильного фізичного болю, супроводжуючи свої дії словесним приниженням ОСОБА_8 з використанням нецензурної лексики, глумлінням над ним та з вимогою отримання вибачень на колінах за начебто вчинені потерпілим дії та в цей час по черзі здійснювали відеофіксацію вказаних протиправних дій на камеру мобільного телефону марки «Infinix модель Х669D» у корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , який належить особі 1. У подальшому особа 1, на телефоні якої зберігався вказаний відеозапис, здійснила його розповсюдження шляхом пересилання через месенджер «Телеграм» знайомій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Своїми спільними умисними діями, направленими на виготовлення відеопродукції зі сценами, які пропагують культ насильства та жорстокості стосовно потерпілого ОСОБА_8 , з метою її подальшого розповсюдження, ОСОБА_3 та особа 1, ігноруючи принципи моральності у сфері духовного й культурного життя суспільства, засади суспільної моралі у сфері насильства та жорстокості, усвідомлюючи зміст вказаної відеопродукції, виготовили відео-файл, що містить сцени, які пропагують культ насильства та жорстокості.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 300 КК України, а саме виготовлення відеопродукції, що пропагує культ насильства і жорстокості, з метою розповсюдження.
Допитаний в судовому засіданні, за участю законного представника ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся.
Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 300 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому засіданні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого у скоєнні вказаного злочину повністю доведена.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у катуванні, тобто будь-якого умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати зізнання, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 300 КК України, за ознаками: виготовлення відеопродукції, що пропагує культ насильства і жорстокості, з метою розповсюдження.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
При призначенні неповнолітньому ОСОБА_3 покарання, крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 103 КК України, має враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.
ОСОБА_3 на теперішній час перебуває у віці 16 років, навчається на ІІ курсі у ДНЗ «Татарбунарське професійне технічне аграрне училище», проживає разом з матір`ю та молодшим братом, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має задовільний стан здоров`я та відповідний своєму віку рівень розвитку.
Згідно матеріалів досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , наявної в матеріалах справи, встановлено, що провину свою визнає, стверджує, що з потерпілим спілкувався без агресії. Шкодує, що піддався емоціям. Хлопець прийняв участь у пілотному проекті «Програма відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними, обвинуваченими у вчиненні кримінального правопорушення». Сторони між собою узгодили, що моральна шкода, завданка потерпілому внаслідок вчиненого кримінального правопорушення у розмірі 3000 грн. буде відшкодована неповнолітнім.
Поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 в суді свідчить про те, що останній шкодує про вчинене правопорушення, усвідомлює свою відповідальність та відшкодував зі свого боку заподіяну шкоду.
У судовому засіданні прокурором надано угоду за результатами медіації у межах Програми відновленого правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними, обвинуваченими у вчиненні кримінального правопорушення від 05.12.2025 року, згідно якої потерпілий пробачив обвинуваченого.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття, раніше не судимий та вчинення злочину неповнолітнім.
Відповідно до положень ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Виходячи з буквального змісту даної норми, підставою для призначення більш м`якого покарання в ч. 1 ст. 69 КК України вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.
При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики, а відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
За наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає до уваги, що в дійсності враховано наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину неповнолітнім обвинуваченим, а саме те, що в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочинів та допомагав слідству; добровільно відшкодував збитки; особу обвинуваченого та наявність суспільних зв`язків. 
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, відомості щодо перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога чи психіатра відсутні, а тому суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 300 КК України та застосувати до нього дію ч. 2 ст. 59-1 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.
З п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» вбачається, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.
Неповнолітній вік особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності проступку чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо).
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Крім того згідно постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 20 жовтня 2020 року по справі №511/338/18, мета покарання за злочин, вчинений неповнолітнім, має істотні відмінності від наведеного вище загального правила, оскільки в кримінальних провадженнях щодо осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на перше місце виходить їх реабілітація (виправлення) як реалізація принципу найкращих інтересів дитини.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Крім того, відповідно до ст. 103 КК України, судом враховано умови життя і виховання обвинуваченого, рівень його розвитку, а саме те, що мати не веде асоціальний спосіб життя, належним чином займалась його вихованням, а сам обвинувачений під час допиту пояснив, що вчинив злочини не через те, що потребував у цих речах, а більше через підліткову зацікавленість, авантюризм.
Цивільний позов та судові витрати по справі не заявлені.
Питання про речові докази вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 100, 368, 370-374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 300 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 127 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду;
- за ч. 2 ст. 300 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання, визначити остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.
Відповідно до вимог ст.ст. 59-1, 101 КК України покласти на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду відрахувати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 не застосовувати.
Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2024 року про арешт майна – скасувати. 
Речові докази по справі: ДВД диск – зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1