ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 683/3479/25
Провадження № 33/820/269/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А. 
за участю секретаря судового засідання Романової А.В.
захисника Возної Ж.А.
потерпілого ОСОБА_1 

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Возної Ж.А. на постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, 
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

 
Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 05 листопада 2025 року о 18 годині по вул. Грушевського,14 в м. Старокостянтинів Хмельницької області, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, а саме, при заїзді на нерегульоване перехрестя вул. Грушевського та вул. Острозького нерівнозначних доріг, не надав переваги в русі автомобілю марки «Volkswagen TIGUAN», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі по колу, що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Такими діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).
Постановою судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Возна Ж.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
 
Серед підстав для поновлення строку захисник зазначає, що вступна та резолютивна частина оскаржуваної Постанови була проголошена 02.02.2026року, а повний текст Постанови було оголошено об 11 годині 45 хвилин 05.02.2026 року. Постанова була доставлена в електронний кабінет захисника о 13 годині 05 хвилин 06.02.2026 року, вважає, що строк пропущено з поважних причин.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги по суті зазначено, що постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому є незаконною та не обґрунтованою та підлягає скасуванню.
Захисник зазначає, що факти викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності. ОСОБА_2 уже здійснював з?їзд з кола, коли в нього ударився автомобіль ОСОБА_1 .
В діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП оскільки він не вчиняв дій (умисних чи з необережності) спрямованих на порушення правил дорожнього руху, більш того інспекторами було вчинено ряд суб?єктивних упереджених та необ?єктивних дій спрямованих на встановлення вини виключно водія ОСОБА_3 .
Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 підлягало закриттю з підстав встановлених ст. 247 КУпАП, що полягає в наступному.
05.11.2025 року приблизно о 18.00 год керуючи своїм автомобілем ОСОБА_2 рухався по круговому перехресті вулиць Грушевського та Острозького в. м. Старокостянтинів Хмельницької області. На момент ДТП він уже перебував на колі та мав намір здійснити виїзд із нього на другому з?їзді. Автомобіль Volkswagen Tiguan державний номер НОМЕР_3 , рухався по заду або паралельно в результаті чого сталось зіткнення. Автомобіль ОСОБА_2 отримав удар у ліву задню частину, а автомобіль іншого водія ОСОБА_1 - пошкодження правої сторони відповідно.
Зі схеми ДТП видно, що автомобіль ОСОБА_3 знаходився під кутом, характерним для виїзду з кільця, що підтверджує, що він уже завершував маневр руху по головній дорозі. Місце зіткнення зазначено виключно зі слів водіїв, без належної фіксації, що ставить під сумнів об`єктивність викладених у Протоколі висновків. 
Місце зіткнення, яке вказано в схемі ОСОБА_4 не вказував, у поясненнях просив працівника поліції дописати, що він вже перебував на круговому русі. Саме даний епізод ДТП потрібно було з?ясувати в судовому засіданні, для чого представник і клопотала про виклик свідків в судове засідання. На думку представника та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності дана подія так і залишилася не дослідженою в судовому зсіданні.
ОСОБА_2 під час оформлення ДТП не мав представника, що спричинило невірну фіксацію ДТП та відібрання його пояснень не записуючи до протоколу його уточнень.
Захисник також вказувала в письмових поясненнях стосовно того, що необхідно дослідити траєкторію руху іншого водія, саме через зіткнення автомобіля якого і сталося ДТП. Ним порушено пункт 10.1. ПДР України, в якому зазначено, що водій повинен бути уважним і контролювати дорожню обстановку; пункт 10.4 ПДР України, в якому вказано, що при зміні смуги руху водій зобов?язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються попутно по смузі, на яку він перестроюється; порушено пункт 13.1 ПДР України, оскільки водій повинен дотримуватися безпечної дистанції до автомобіля попереду та безпечного інтервалу з боків; порушено пункт 16.11 ПДР України - при в?їзді на круговий рух перевага надається транспортним засобам, які вже перебувають на кільці.
Однак, останній також 02 лютого 2026 року не з?явився до судового засідання і його проїзд за правилами кругового руху так і залишився недослідженим на думку захисника.
Апелянт вважає, що ОСОБА_5 не порушував п. 16.1 ПДР України, оскільки вже перебував на головній дорозі - на кільці, а зіткнення сталося не в момент в?їзду, а під час перебування на колі та вже майже на виїзді з кругового руху. Усі обставини та характер пошкоджень свідчать про вину також і іншого учасника ДТП. Відповідальність за подію, відповідно до ПДР, лежить на водієві автомобіля Voikswagen Tiguan, ОСОБА_1 . 
Суд в Постанові зазначає, що ОСОБА_6 після перегляду відеозаписів з портативних камер поліцейських, спочатку не заперечував факт своєї провини, однак відсутні дані, чи зафіксували на камеру поліцейські весь процес оформлення ДТП чи лише частково. Крім того, не допитані свідки в судовому засіданні про які зазначила захисник у своєму клопотанні, оскільки вони були очевидцями ДТП.
Суд у своїй Постанові від 02 лютого 2026 року зазначив, що захисник не з?являлась на судові засідання призначені на:
- 03.12.2025 року, однак представник обґрунтувала, що лише 01 грудня 2025 року між нею та ОСОБА_7 було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №140, а тому представнику потрібен був час для того, щоб вибудувати з ОСОБА_7 спільну лінію захисту його інтересів;
-16.12.2025 року та 08.01.2026 року, оскільки вказані дати судових засідань збігалися із визначеними раніше судовими засіданнями в судах України, про що захисник заздалегідь повідомляла суд та надавала відповідні докази;
- 22 січня 2026 року вийшла на засідання суду в режимі відео конференції, однак через неякісний зв?язок інтернету, підтримала свої клопотання та узгодили наступну дату судового засідання;
- 02 лютого 2026 року захисник не прибула в судове засідання через хворобу, що є поважною причиною не прибуття в судове зсідання. Окрім того, перебуваючи на лікарняному представник перенесла судові засідання не лише в Старокостянтинівському районному суді Хмельницької області, а й ряд інших судових засідань, тому наполягає на тому, що в її діях відсутні мотиви затягування справи.

Позиції учасників судового провадження

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, поважних причин неявки не повідомив, що відповідно до вимог частини 6 статті 294 КУпАП, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду. 
Захисник Возна Ж.А. підтримала доводи апеляційної скарги, просила поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року скасувати, та постановити нову, якою провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з наведених в апеляційній скарзі підстав. 
Потерпілий ОСОБА_1 заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, наполягав, що винуватим у ДТП є саме водій ОСОБА_2 , який не надав йому дорогу під час руху по кільцевій дорозі, яка є головною та по якій він рухався, тоді як  ОСОБА_2  тільки заїжджав на кільце. Звертав увагу, що в автомобілі  ОСОБА_2 не працювала вентиляція, вікна в машині запотіли, що ускладнювало для нього видимість, сам ОСОБА_2 казав поліції, що не бачив його автомобіль. Всі заміри на місці ДТП робились у їх присутності, саме ОСОБА_2 допомагав поліцейським у замірах, було складено схему ДТП, вони її підписали.  
Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілого, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Щодо поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.
Так, у пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 4 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що для того, що б доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Зі змісту статті 289 КУпАП вбачається, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
13 березня 2026 року захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Возна Ж.А. повторно звернулась до суду з апеляційною скаргою на постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року, очевидно пропустивши встановлений законодавством строк апеляційного оскарження, при цьому просить його поновити з тих підстав, що вступна та резолютивна частина оскаржуваної Постанови була проголошена 02.02.2026 року, а повний текст Постанови було оголошено 05.02.2026 року. Який вона отримала в електронний кабінет захисника 06.02.2026 року.
Враховуючи усталену практику Верховного Суду, що строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини судового рішення, у разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого судом рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення, апеляційний суд визнає наведені вище обставини поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження та, враховуючи, що такий пропуск не є значним (вперше апеляційна скарга була подана 25.02.2026 з порушенням строку оскарження, але без клопотання про поновлення цього строку), з метою ефективного та належного забезпечення права особи на доступ до правосуддя, строк апеляційного оскарження постанови судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року необхідно поновити.

Щодо оскарження постанови по суті.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Возна Ж.А. заперечує наявність вини ОСОБА_2 та причинно-наслідкового зв`язку між його діями і ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП не доведена.
У відповідності до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
З положень статті 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова суду має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Суд першої інстанції, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали справи, дійшов висновку про наявність достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 504495 від 05.11.2025, складеним уповноваженою на те особою – поліцейським ВП №1 (м. Старокостянтинів) Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за ст.124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 (а/с 3);
- схемою місця ДТП та фотографіями до неї, на яких зафіксовано розташування автомобіля марки «ЗАЗ 110307», номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «VOLKSWAGEN Tiguan», номерний знак НОМЕР_2 , місце зіткнення зі слів кожного із водіїв та пошкодження, які отримали ці транспортні засоби (а/с 4); 
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин події (а/с 5-6).
Вважаю, що наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Тобто, об`єктивна сторона даного правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, то додатковим обов`язковим об`єктом даного виду правопорушення є також суспільні відносини у сфері власності. Умовами настання адміністративної відповідальності є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
З огляду на вказане, апеляційний суд зазначає, що норма статті 124 КУпАП є бланкетною, а отже для кваліфікації адміністративного правопорушення уповноважена особа повинна визначити пункт порушення ПДР. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 з наступними змінами.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, а саме, при заїзді на нерегульоване перехрестя вул. Грушевського та вул. Острозького нерівнозначних доріг, не надав переваги в русі автомобілю марки «Volkswagen TIGUAN», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі по колу, що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №504495 від 05 листопада 2025 року, який має доказову силу лише у сукупності з іншими доказами, схему місця ДТП, надані письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , додані фото- та відеоматеріали, суд першої інстанції дійшов мотивованого та обґрунтованого висновку щодо наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п.16.11 ПДР України, а саме на перехресті нерівнозначних доріг ОСОБА_2 , як водій транспортного засобу, що рухався по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, під керуванням ОСОБА_1 , який вже рухався по головній дорозі по колу. 
Згідно доводів апеляційної скарги, водій ОСОБА_2 рухався по головній дорозі – на кільці, а зіткнення сталося не в момент виїзду ОСОБА_2 на головну дорогу, а під час перебування на ній, однак апеляційний суд такі доводи відхиляє.
З наявної в матеріалах справи схеми місця ДТП, яка підписана без зауважень обома учасниками ДТП, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що зіткнення транспортних засобів ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 та Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 сталося на ділянці дороги з організованим круговим рухом, перед в`їздами на який встановлено відповідні дорожні знаки, які зобов`язують водіїв, що в`їжджають на круговий рух, надати перевагу транспортним засобам, які вже рухаються по колу.
На схемі місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 листопада 2025 року, а також на фототаблиці, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, зафіксовано, що зіткнення відбулося на ділянці, де організовано круговий рух, при цьому зі сторони руху водія ОСОБА_2 , перед ділянкою з круговим рухом, тобто при в`їзді ОСОБА_2 на головну дорогу, перед в`їздом встановленні дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу», 2.4 «Кінець головної дороги», 4.10 «Круговий рух», а також знак 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги», якою визначено, що дорога з круговим рухом є головною.
Апеляційний суд звертає увагу на місце зіткнення транспортних засобів, згідно схеми ДТП, а також на характер механічних пошкоджень транспортних засобів, а саме: на автомобілі «Volkswagen TIGUAN» пошкоджена передня права частина; на автомобілі «ЗАЗ110307» - ліва бокова частина.
Учасники ДТП на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди зазначили різні місця зіткнення, однак вони обидва знаходяться на ділянці, де організовано круговий рух, тобто у місці де водій автомобіля «Volkswagen TIGUAN» ОСОБА_1 мав перевагу у русі, а водій автомобіля марки «ЗАЗ 110307» ОСОБА_2 відповідно мав виконати вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, а саме на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Про зазначене свідчить також і розташування обох автомобілів на місці ДТП після зіткнення.
Враховуючи місця зіткнення, вказані кожним із водіїв, а також характер отриманих автомобілями ушкоджень вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав на ділянку з круговим рухом раніше, а саме на попередньому заїзді стосовно заїзду, по якому ОСОБА_8 заїжджав на ділянку з круговим рухом, а тому водій ОСОБА_1 вже рухався на дорозі з круговим рухом та мав перевагу для руху по колу.
Апеляційний суд приходить до переконання, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 перетинав траєкторію руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який уже рухався по круговому руху, а тому останній мав перевагу в русі над ОСОБА_9 . 
Крім того, згідно наявних у матеріалах справи відеозаписів з бодікамер працівників поліції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не заперечував факт своєї провини та повідомляв, що він не побачив автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Такі свідчення зафіксовані і у письмових поясненнях, які надав ОСОБА_2 .
Проаналізувавши викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про голослівність тверджень сторони захисту про те, що водій ОСОБА_2 на момент зіткнення уже перебував на «кругу», так як вони спростовуються сукупністю доказів у справі та фактично зводяться до намагання уникнути відповідальності за допущене порушення Правил дорожнього руху. 
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що саме порушення водієм ОСОБА_2 п.16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що сталися у вигляді пошкодження транспортних засобів.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
В інших рішеннях Суду, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 Суд неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Згідно з сталою практикою Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 585/8/16-к, провадження № 51-2167км18, постанова Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 520/8905/18, провадження № 51-2618км23) у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що у випадках, коли суспільно небезпечні наслідки, передбачені ст.286 КК, настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суд повинен з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також те, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм у зв`язку з їх недодержанням іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
На підставі встановлених обставин справи, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, встановлено, що саме порушення водієм ОСОБА_2 пункту16.11 ПДР створило аварійну ситуацію та перебуває у причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів.
Суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Отже, треба зазначити, що в апеляційній скарзі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Возної Ж.А., апеляційні доводи апелянта є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Возної Ж.А. строк оскарження постанови судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року. 
Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Возної Ж.А. залишити без задоволення.
Постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2026 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя