Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року       м. Рівне

Справа № 570/60/26
Провадження № 33/4815/437/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
захисника – Луцик К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Луцик К.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2026 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2025 року о 21 год. 12 хв. в с. Забороль Рівненського району Рівненської області по вул. Колгоспна, 28 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810, що підтверджується тестом №4834 від 14.12.2025, результат огляду становить 2,03 проміле, чим порушив п.2.9 а ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Луцик К.В. просить змінити постанову місцевого суду в частині накладення адміністративного стягнення, накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 17000 грн. в дохід держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Зазначає, що КУпАП не містить норми, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено санкцією статті. Водночас у Кримінальному кодексі України передбачена можливість призначення більш м`якого покарання, ніж встановлено законом, що свідчить про існування відповідного правового підходу.
Вказує, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення може застосовуватися аналогія права, з урахуванням принципів справедливості, індивідуалізації відповідальності та пропорційності покарання.
Доводить, що ОСОБА_1 працює водієм, а тому керування транспортними засобами є необхідною умовою його трудової діяльності та фактично єдиним джерелом доходу. Крім того, встановлено, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та здійснює постійний догляд за хворим дідом ОСОБА_2 , 1940 року народження, якого необхідно регулярно доставляти до закладів охорони здоров`я у м. Рівне.
Вважає, що з урахуванням особи правопорушника, ступеня його вини, відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, та наявності пом`якшуючих обставин доцільним є призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) без позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доводи захисника Лицик К.В. та ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким дана правильна юридична оцінка та ніким не заперечується.
Доводи апеляційної скарги щодо можливості призначення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено санкцією відповідної статті КУпАП, із посиланням на застосування аналогії права та положення кримінального законодавства, є безпідставними з огляду на таке.
Кодекс України про адміністративні правопорушення є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає підстави та порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності, а також види та межі адміністративних стягнень. При цьому застосування адміністративного стягнення має здійснюватися виключно у межах та у спосіб, прямо передбачений законом.
Посилання на положення Кримінального кодексу України щодо можливості призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки норми кримінального законодавства регулюють інший вид юридичної відповідальності та не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникають у сфері адміністративної відповідальності. Відтак застосування аналогії права у спосіб, запропонований апелянтом, фактично призвело б до зміни змісту санкції відповідної норми КУпАП, що виходить за межі повноважень суду.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративне стягнення за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння встановлено законодавцем у безальтернативному вигляді та передбачає одночасне застосування штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Отже, суд не наділений дискреційними повноваженнями щодо виключення або пом`якшення додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах і спосіб, прямо передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 , попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд –
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Луцик К.В. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович