ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 р. 	Справа № 520/35476/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/35476/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 2, апелянт), в якому просив:
- визнати неправомірною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.07.2021 пенсії по інвалідності ІІІ групи згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком;
- визнати протиправним та скасувати рішення № 963340159013 від 31.10.2024 ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності ІІІ групи за період з 01.07.2021 згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № l-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (II)/2021 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по III групі інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 01.05.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.07.2021 пенсії по інвалідності ІІІ групи згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.
Визнано протиправним та скасовано рішення № 963340159013 від 31.10.2024 ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності ІІІ групи за період з 01.07.2021 згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(11)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (11)/2021 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по ІІІ групі інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 01.05.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ в м. Києві було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що частина 3 статті 54 Закону № 796 підлягає застосуванню в редакції Закону № 1584-ІХ від 29.06.2021. З урахуванням зазначеного мінімальний розмір пенсійної виплати для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕМ з 01.03.2024 становить: І група інвалідності – 14308,46 грн; ІІ група інвалідності – 11446,77 грн; ІІІ група інвалідності – 8585,08 грн. Враховуючи зазначене, ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення про відмову позивачу у зміні надбавки відповідно до заяви від 01.10.2024 № 6405.
Позивач правом на подання відзиву не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році (категорія 1) та має інвалідність ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 05.12.2019 Харківською ОДА.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , яке видане 16.11.2023.
ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою від 01.10.2024, в якій просив перерахувати пенсію по інвалідності 3 групи за період з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві.
ГУ ПФУ в м. Києві, за наслідками розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії від 01.10.2024, прийнято рішення від 31.10.2024 №963340159013, яким відмовлено позивачу в задоволенні його заяви.
Вважаючи рішення ГУ ПФУ в м. Києві протиправним щодо не проведення перерахунку пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону № 796-XII в редакції Закону № 230/96-ВР, що узгоджується з висновками, сформульованими Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.12.2024 у справі № 240/1121/24 та Верховним Судом у постановах від 17.04.2024 у справі № 460/20412/23, від 15.05.2024 у справі № 400/12171/21, від 02.10.2024 у справі № 400/5534/23, від 02.10.2024 у справі № 240/955/24, від 08.10.2024 у справі № 240/1189/24, від 31.03.2025 у справі № 240/35253/23. З огляду на наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахування всіх передбачених законодавством підвищень та доплат, суд зазначив, що належним способом захисту буде саме зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити такий перерахунок пенсії, оскільки останнє розглядало заяву позивача про перерахунок пенсії.
Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII).
За змістом частини 1 статті 1 Закону № 796-ХІІ цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Статтею 14 Закону № 796-ХІІ визначені 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 796-ХІІ до категорії 1 віднесені особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12 цього Закону), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.
Згідно з частиною 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 230/96-ВР) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
28.12.2014 Верховна Рада України прийняла Закон № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким текст статті 54 Закону № 796-ХІІ був викладений у редакції, згідно з якою умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, було визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210 зі змінами (далі - Порядок № 1210).
Згідно з пунктом 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становив:
1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:
осіб з інвалідністю I групи - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю III групи - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Із зазначеного вбачається, що раніше визначений статтею 54 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону № 230/96-ВР розмір пенсій було знижено.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Частина 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII втратила чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Верховній Раді України належало протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Крім того, Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 3 резолютивної частини вищезгаданого Рішення зазначив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР: «В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам – 3 мінімальних пенсій за віком».
Визнаючи неконституційною частину 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII Конституційний Суд України у Рішенні від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 зазначив, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-XII, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною 4 цієї статті Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР. Водночас приписи статей 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причиновий зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
Конституційний Суд України виходив із того, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Однак, держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку № 1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, знівелювавши тим самим саму сутність визначених статтями 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
29.06.2021 Верховною Радою України на виконання Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 було прийнято Закон України № 1584-IX «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі – Закон № 1584-IX), який набрав чинності 01.07.2021.
Зі змісту Закону № 1584-IX вбачається, що частину 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої в усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності - 6000 гривень;
для II групи інвалідності - 4800 гривень;
для III групи інвалідності - 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.
Саме на вищезазначену редакцію статті 54 Закону № 796-ХІІ послався апелянт, відмовляючи позивачу у перерахунку його пенсії.
Колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 № 4-р(I)/2024 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 3 статті 54 Закону № 796-XII зі змінами.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
З огляду на особливий конституційно-правовий статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Верховна Рада України, ухвалюючи закони, має гарантувати належний захист та реалізацію прав і свобод людини, що є однією з умов забезпечення людської гідності як природної цінності.
За результатом посутнього аналізу статей 3, 16, 50 Конституції України, Рішення 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 Конституційний Суд України встановив, що Верховна Рада України Законом № 1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині 3 статті 54 Закону № 796-XII мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
Таким чином, повторно запровадивши правове регулювання з тим самим недоліком, Верховна Рада України порушила вимогу частини 2 статті 8 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
З огляду на зазначене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що частиною 3 статті 54 Закону № 796-XII вчергове порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині 1 статті 3, частині 2 статті 8, статті 16, частині 3 статті 22, частині 1 статті 46, частині 1 статті 50 Конституції України.
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19).
Отже, з вищевикладеного вбачається, що внесеними Законом № 1584-IX змінами до статті 54 Закону № 796-XII встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР, а отже Верховна Рада України порушила право на належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим колегія суддів приходиться до висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати норми статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 240/1121/24.
Таким чином, доводи апелянта про те, що частина 3 статті 54 Закону № 796 підлягає застосуванню в редакції Закону № 1584-ІХ від 29.06.2021 і підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 31.10.2024 № 963340159013. 
Щодо висновку суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком колегія суддів зауважує, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а його заява про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві.
Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 31.10.2024 № 963340159013 позивачу було відмовлено в такому перерахунку.
Судом першої інстанції вказане рішення пенсійного органу скасовано як протиправне та саме на цей орган покладено обов`язок здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу.
Положеннями абзацу першого пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок №22-1), передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Вищевикладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності перерахунок пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її перерахунку має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву про перерахунок.
До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи (у цій справі це ГУ ПФУ в Харківській області) належить здійснення виплати пенсії після її перерахунку органом, який розглянув відповідну заяву.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах обов`язок щодо перерахунку позивачу пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР та рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р (II)/2021 з 01.05.2024 правомірно покладено судом першої інстанції саме на ГУ ПФУ в м. Києві як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому перерахунку.
Водночас, суд першої інстанції залишив поза увагою, що пункт 4.10 Порядку № 22-1 встановлює, що виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи).
Отже, саме ГУ ПФУ в Харківській області є відповідальним за виплату ОСОБА_1 пенсії у випадку прийняття рішення про її перерахунок.
Водночас, суд першої інстанції помилково поклав обов`язок з проведення виплати перерахованої пенсії на ГУ ПФУ в м. Києві.
Також колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльності ГУ ПФУ в м. Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.07.2021 пенсії по інвалідності ІІІ групи згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, адже матеріалами справи підтверджується, що апелянтом було розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії та прийнято рішення по зазначеній заяві, яке оскаржується в межах цієї справи. Крім того, як було зазначено вище, відповідно до норм чинного законодавства виплата пенсії позивачеві має здійснюватися тим пенсійним органом, який призначив пенсію.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За змістом частини 2 статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції в частині позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.07.2021 пенсії по інвалідності ІІІ групи згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити позивачу виплату перерахованої пенсії неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, внаслідок чого зроблено правові висновки, які не можна визнати законними та обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року по справі № 520/35476/24 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення № 963340159013 від 31.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності ІІІ групи за період з 01.07.2021 згідно висновків рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № l-p(II)/2021, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії по III групі інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 230/96-ВР в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з 1 травня 2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 виплату перерахованої пенсії з 1 травня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін