ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/6416/24
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/755/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідачки на її користь 119 535 завданої майнової шкоди. 
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 вересня 2006 року належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина указаної квартири належить на праві власності сестрі – відповідачці ОСОБА_2 . Квартира входила до складу спадщини, яка відкрилася після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері сторін. Відповідачка одноосібно користувалася цим спадковим майном, не допускаючи до нього ОСОБА_1 , змінила замки та установила огорожу, чим неправомірно позбавила позивачку права користування житлом. 
Потрапити до квартири позивачка змогла лише 28 березня 2024 року в ході примусового виконання рішення суду про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою. Проте з`ясувалося, що приміщення є занедбаним, відчувався неприємний запах через високий рівень вологості, в коридорі та передпокої відсутні шпалери, на стінах та стелі наявні тріщини, в кімнаті та кухні провалилася дерев`яна підлога, на веранді наявні сліди протікання внаслідок залиття стелі дощовими водами, у деяких місцях наявні ознаки руйнації фундаменту. Крім того, у житлі відсутні майже всі меблі та предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку. Указані пошкодження обмежують право ОСОБА_1 використовувати житло за призначенням, а для усунення виявлених пошкоджень необхідно проведення ремонтно-будівельних робіт. На переконання позивачки, ОСОБА_2 , протиправно позбавивши її права користування квартирою, протягом тривалого часу вчиняла дії, спрямовані на погіршення якості майна: не піклувалась про квартиру та не утримувала її належним чином, що призвело до суттєвого погіршення стану нерухомості та зниження економічної цінності. Вважала, що у такий спосіб відповідачка завдала їй майнової шкоди, розмір якої становить 119 535 грн.
30 липня 2025 року ОСОБА_1 скерувала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій, ураховуючи висновок експерта від 28 квітня 2025 року, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 78 938,50 грн, що становить половину визначеної експертом вартості ремонтних робіт, проведення яких необхідно для усунення наявних у спірній квартирі пошкоджень.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди відмовлено. Судові витрати позивачки щодо сплати судового збору, витрат на правничу допомогу та витрат на оплату проведення судової експертизи – залишено за ОСОБА_1 . Судові витрати ОСОБА_2 на оплату правничої допомоги в сумі 8 500 грн – залишено за відповідачкою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не погодившись з рішенням суду в частині вирішення питання про відшкодуванні їй понесених витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить його скасувати в наведеній частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь 8 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що виникнення цього спору значною мірою обумовлено неправильними діями відповідачки, яка перешкоджала позивачці у доступі та користуванні об`єктом нерухомого майна. Скаржниця зазначає, що предметом позову є відшкодування майнової шкоди за неналежне утримання нерухомості – спірної квартири, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не усунення перешкод в доступі та користуванні приміщенням, що вже було предметом судового розгляду у справі № 751/4733/22. Зазначене рішення суду виконано ОСОБА_3 28 березня 2024 року та надано ОСОБА_1 доступ до квартири та ключі. Крім того, судами першої і апеляційної інстанції з неї на користь позивачки були стягнуті витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 17 492,40 грн, які сплачені повністю.
Указує, що в оскаржуваному рішенні суд дійшов чіткого висновку про те, що стороною позивача не надано належних та достовірних доказів, які б підтверджували протиправний характер дій скаржниці та причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та наявними в об`єкті нерухомості недоліками. 
Вважає помилковим висновок районного суду про неготовність відповідачки вирішувати спірні питання щодо спільного володіння та користування майнои шляхом укладення мирової угоди, предметом якої могло бути унормування питання витрат сторін на відновлення стану спірного майна. Відповідно до приписів ст. 207 ЦПК України укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду. Скаржниця наголошує, що стороною позивача мирова угода не пропонувалася, хоча вона була готова розглянути пропозицію щодо спільного розпорядження квартирою шляхом її продажу в інтересах сторін, зважаючи на неможливість спільного використання житла через відсутність окремих електро-, газо-, водо- та інших мереж, проведення яких неможливе без виділення частки із спільної часткової власності. У червні 2020 року, тобто до звернення у січні 2021 року з позовом про розподіл спадкового майна, відповідачка пропонувала сестрі вирішити питання добровільного поділу та розпорядження майном, яке сторони успадкували після померлої матері, в тому числі, і шляхом продажу, але ОСОБА_1 категорично відмовилася. Ця поведінка позивачки свідчить про відсутність у неї наміру досудового вирішення питання щодо спільного володіння і користування спадковим майном. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення протиправним, необґрунтованим та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм, просить скасувати його та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди та стягнути на її користь витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 19 101,60 грн та 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Скаржниця вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновків будівельно-технічної експертизи від 28 квітня 2025 року, в якій наведено чіткий перелік виявлених пошкоджень спірної квартири, причини їх виникнення, ступінь зносу будинку, визначено вартість ремонтних робіт, проведення яких є необхідним для усунення наявних пошкоджень. Позивачка зазначає, що відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз питання встановлення часового періоду виникнення пошкоджень не передбачено переліком завдань, які вирішуються експертом в межах проведення експертизи. Експерт може встановити наявні пошкодження та визначити вартість ремонтних робіт виключно на день її проведення. Відмовивши у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної експертизи, районний суд послався на відсутність у запропонованому переліку питання про встановлення часового проміжку виникнення пошкоджень, хоча відповідно до ч. 4 ст. 103 ЦПК України саме на суд законом покладено обов`язок визначати питання, які слід поставити на вирішення експертів. Водночас в ухвалі від 01 липня 2025 року причиною відхилення клопотання сторони позивача про призначення повторної експертизи судом зазначено лише те, що призначення такої експертизи без достатніх на те підстав призведе до невиправданої тяганини розгляду справи та порушення прав її учасників. 
ОСОБА_1 вважає, що суд необґрунтовано залишив поза увагою обставини, які вже встановлені рішенням суду, що є преюдицією та має істотне значення для розгляду цієї справи. Так, неправомірність дій ОСОБА_2 , яка незаконно позбавила позивачку права користування квартирою, встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року. Цими рішеннями доведено встановлення у 2007 році за замовленням відповідачки паркану на прилеглій до спірної квартири території, у зв`язку з чим її зобов`язано надати доступ не лише до спірної квартири, а й ключі від обох вхідних хвірток паркану, який огороджує земельну ділянку. Водночас всупереч ч. 4 ст. 82 ЦПК України в оскаржуваному рішенні суд здійснив переоцінку встановлених обставин, указавши, що сам по собі факт встановлення паркану не є перешкодою для участі позивачки в користуванні майном.
Позивачка стверджує, що за змістом ст. 1166 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, у зв`язку з чим не вона повинна доводити наявність вини ОСОБА_2 у заподіянні збитків майну. На відповідачку в цьому випадку покладено тягар доказування відсутності вини у її діях. Саме тривале порушення ОСОБА_2 прав позивачки на спадкове майно та неналежне утримання спірної квартири призвело до фізичного зносу приміщення та необхідності виконання відновлювально-ремонтних робіт.
Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що відповідачка зловживає правом, і за результатом її недобросовісної поведінки порушуються права та інтереси інших осіб. Правову оцінку цих дій суд відповідно до норм цивільного законодавства мав здійснити, проте в оскаржуваному рішенні цього не відображено. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що у період з 2004 по 2020 рік позивачка вчиняла будь-які юридично значимі дії, які б були спрямовані як на доступ до спірного майна шляхом застосування будь-яких правових механізмів, так і на фактичне утримання цього майна (зокрема, його ремонт, поточне утримання тощо), а так само й на юридичне визначення форми участі обох співвласників в утриманні спірної квартири. Не встановлено таких обставин, принаймні і у період після 2020 року, і рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року у справі № 751/4733/22 про усунення перешкод у праві користування. Водночас факт встановлення ОСОБА_2 паркану у 2007 році сам по собі не є перешкодою для участі позивачки у користуванні та утриманні майна, а є нормальним заходом збереження його недоторканості. 
Районний суд зазначив, що, стверджуючи про вину саме відповідачки у завданні шкоди об`єкту нерухомого майна через недбайливе ставлення до нього та невиконання обов`язків з його утримання, ОСОБА_1 не надала доказів того, що протягом принаймні 16 років з моменту відкриття спадщини і до того, як у 2020 році почала вчиняти активні дії щодо фізичного доступу до спірного житла, вживала заходи, спрямовані на участь у виконанні обов`язку із утримання своєї частки нерухомого майна відповідно до ст. 319, 322, 360 ЦК України. Констатував, що у ході розгляду справи не доведено того, що пошкодження майна відбулось у період 2020-2024 років, тобто за час існування юридичного спору між сторонами про доступ до користування спадковим майном. 
Суд виснував, що, враховуючи технічний стан об`єкта, дату початку його експлуатації (за поясненнями учасників справи 1950-1960 роки) та термін експлуатації, виявлені експертом конструктивні недоліки (всі або частина) цього об`єкта могли виникнути як в період до відкриття спадщини (2004 рік), так і після відкриття спадщини до ініціювання позивачкою доступу до об`єкта (2004- 2020), і в період існування спору про доступ до об`єкта (2020-2024 рік), і після фактичного забезпечення позивачці доступу до об`єкта нерухомості (2024 рік). 
Послався на те, що найбільш ймовірні причини виникнення пошкоджень та дефектів конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 наведені у висновку експерта від 28 квітня 2025 року за результатами судової будівельно-технічної експертизи. У висновку зазначено, що причини пошкоджень та дефектів оздоблення стін, стелі та підлог квартири можуть бути пов`язані з неналежною якістю виконання робіт з його улаштування (порушення технології виконання робіт, використання неякісних матеріалів тощо), а також експлуатацією оздоблення у термін, який можливо суттєво перевищує встановлений відповідними нормами. За висновком експерта технічний стан квартири АДРЕСА_1 належить до категорії технічного стану «2» - задовільний (працездатний). Позивачкою не надано належних, достовірних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували протиправний характер дій відповідачки та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями та наявними в об`єкті нерухомості недоліками. Водночас такий обов`язок покладається в межах цієї справи передусім на ОСОБА_1 , яка стверджує про їх існування.
Залишаючи понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати, зокрема й витрати на професійну правову допомогу за кожною із сторін, районний суд, пославшись на положення ч. 3, 9 ст. 141 ЦПК України, указав, що попри недоведеність ОСОБА_1 заявлених позовних вимог, виникнення цього спору суттєвою мірою перебуває у зв`язку із перешкоджанням позивачці у доступі та користуванні об`єктом нерухомого майна, що встановлено судовим рішенням. Отже, існування цього судового спору значною мірою обумовлено неправильними діями відповідачки. 
Суд засвічдив неготовність відповідачки вирішувати спірні питання спільного володіння та користування шляхом укладення мирової угоди, предметом якої могло бути унормування питання витрат сторін на відновлення стану спірного майна. Вважав, що відмова у відшкодуванні понесених витрат на правову допомогу сприятиме досягненню розуміння з боку обох сторін того, що корекція їх обопільної поведінки для урегулювання спірних майнових питань у спосіб, що відповідає вимогам цивільного законодавства, є необхідною та безальтернативною. До моменту досягнення такого розуміння та вжиття кожною зі сторін зі свого боку дій, направлених на перехід до користування спільною власністю відповідно до вимог закону, сторони повинні нести витрати на залучення адвокатів для отримання правничої допомоги за власний рахунок. 
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеними висновками районного суду, зважаючи на таке.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сестрами.
Відповідно до копій свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 вересня 2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 вересня 2006 року ОСОБА_1 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13-14).
Інша 1/2 частина указаної квартири належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31 травня 2008 року (т. 1 а.с. 15-16). 
Спірна квартира входила до складу спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері сторін – ОСОБА_4 .
Згідно з копією технічного паспорту чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 має 76,6 кв м загальної площі та 47,3 кв м житлової площі (т. 1 а.с. 17-19). 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року у справі № 751/4733/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до цієї квартири та ключі від зазначеної квартири та вхідних хвірток, які огороджують земельну ділянку навколо квартири (т. 1 а.с. 20-23).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року залишено без змін (т. 1 а.с. 24-31).
Виконавчий лист, виданий 10 січня 2024 року на виконання Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року, перебував на виконанні у Новозаводському ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що свідчать копії постанов державного виконавця від 18 березня 2024 року про призначення виконавчих дій та про залучення працівників органів внутрішніх справ (т. 1 а.с. 32, 33).
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року виконано в примусовому порядку, що засвідчено актом державного виконавця від 28 березня 2024 року, складеним в присутності стягувача ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 65). Зміст акту свідчить про те, що ОСОБА_1 надано доступ до квартири АДРЕСА_1 шляхом заміни замків від квартири стягувачем.
Постановою державного виконавця від 01 квітня 2024 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 751/4733/22, виданого 10 січня 2024 року Новозаводським районним судом м. Чернігова (т. 1 а.с. 64). 
Згідно з висновком експерта від 28 квітня 2025 року, виготовленим на виконання ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2024 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи, технічний стан квартири АДРЕСА_1 належить до категорії технічного стану «2» - задовільний (працездатний); перелік пошкоджень та дефектів вищезазначеної квартири наведено в дослідницькій частині висновку (стор. 15-17 висновку); найбільш імовірні причини виникнення пошкоджень та дефектів конструктивних елементів квартири наведено в дослідницькій частині висновку (стор. 27, 28 висновку); вартість ремонтних робіт, проведення яких є необхідним для усунення наявних пошкоджень квартири АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи складає 157 877 грн; розмір майнової шкоди, завданої власникам квартири, станом на момент проведення експертизи складає 113 988 грн (т. 2 а.с. 3-34).
Експертом у дослідницькій частині висновку зазначено, що найбільш імовірними причинами виникнення пошкоджень та дефектів квартири є:
- пошкодження цоколю з побутового каменю та бетонного вимощення – дія атмосферних опадів у зв`язку з відсутністю організованого водовідведення з покрівлі;
- пошкодження частини покрівлі веранди «а1» з чорної сталі – дія атмосферних опадів, недостатній кут нахилу покрівлі та засмічення покрівлі, внаслідок чого знижується можливість стікання атмосферних опадів по схилу з покрівлі;
- пошкодження дерев`яної підлоги приміщення № 2-4 (кімната) – недостатня висота підпідлогового простору та відсутність вентиляції;
- пошкодження оздоблення стелі приміщення № І (веранда) – дія атмосферних опадів внаслідок протікання через покривлю;
- пошкодження заповнень внутрішніх дверних прорізів з дерев`яних дверних блоків з олійним фарбуванням – механічний вплив (розчищення на окремих ділянках);
- пошкодження олійного фарбування дерев`яної підлоги приміщень квартири – механічний вплив внаслідок експлуатації покриття;
- пошкодження шпалерного обклеювання стін приміщень квартири – механічний вплив (знімання шпалер), перепади температури та вологості в приміщеннях, висока вологість у приміщеннях; 
- тріщини та інші пошкодження штукатурного оздоблення стін в приміщенні квартири – перепади температури в приміщеннях, висока вологість у приміщеннях;
- тріщини штукатурного оздоблення стін приміщень квартири – перепади температури в приміщеннях, висока вологість у приміщеннях.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). 
За змістом ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, якою визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши наведені вище норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
За матеріалами справи встановлено, що позивачка і відповідачка є сестрами. Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері – ОСОБА_4 сторони протягом встановленого законом строку реалізували право на прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Наразі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , кожній належить по 1/2 частині нерухомості. Зважаючи на вимоги цивільного законодавства, обов`язок утримання майна, зокрема, ремонту, обслуговування та сплати необхідних комунальних платежів покладено на обох сторін в рівних частинах. 
Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що протиправне одноосібне користування сестрою спірною квартирою зумовило занедбаний стан житла, неприємний запах через високий рівень вологості, часткову відсутність шпалер, наявність на стінах та стелі тріщин, ознаки руйнації дерев`яної підлоги та фундаменту. Вважала, що відповідачка, незаконно позбавивши її права користування квартирою, протягом тривалого часу вчиняла дії, спрямовані на погіршення стану спільного майна, не піклувалась про технічний стан квартири та не утримувала її в належному стані.
Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_2 зазначала, що як співвласник майна не вчиняла дій, що зумовили б погіршення стану квартири. Посилалась на те, що квартира є фізичною річчю і зазнає зносу як будь-яка інша. Житловий будинок споруджено у 1958 році, в силу атмосферного впливу, часу та близькості від залізничного полотна вся споруда потребує ремонту. Вважала, що за наявності претензій ОСОБА_1 мала можливість, використовуючи право спадкоємця, зафіксувати стан спадкового майна на період відкриття спадщини для порівняння зі станом квартири на цей період. Необхідність проведення ремонту в квартирі не являється доказом заподіяння майнової шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про бездоказовість тверджень позивачки щодо здійснення ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини (протягом 21 року) дій, спрямованих на погіршення стану спільного майна, що спричинило майнову шкоду у заявленому розмірі, з огляду на таке.
За наявними матеріалами справи ОСОБА_1 у 2022 році звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном – квартирою АДРЕСА_1 , указуючи, що відповідачка поміняла замки на вхідних дверях та одноосібно користується нерухомістю, чим чинить перешкоди у користуванні належним їм на праві спільної часткової власності майном. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 надати позивачці безперешкодний доступ до квартири та ключі від квартири та вхідних хвірток.
Наведеними судовими рішеннями встановлено, що 21 липня 2020 року ОСОБА_1 направляла поштовим зв`язком на адресу відповідачки вимогу про надання дублікатів ключів від спірної квартири та не перешкоджати у користуванні нею. Крім того, 21 липня та 06 серпня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області з приводу проведення перевірки факту чинення ОСОБА_2 перешкод у здійсненні заявницею права користування квартирою та вжиття заходів до відповідачки, яка не надає доступ до квартири. За змістом отриманих відповідей заявниці рекомендовано звернутися до суду. 23 липня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до органів поліції із заявою про вжиття заходів до сестри ОСОБА_2 . Аналогічну заяву 27 липня 2020 року скерувала до поліції ОСОБА_2 . Заявницям рекомендовано звернутися до суду.
У провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебувала справа № 751/34/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки із спільної часткової власності. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 березня 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення апеляційного суду набрало законної сили та в касаційному порядку не переглядалося. 
Наведені вище обставини, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, свідчать про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спору стосовно користування спадковим майном – квартирою АДРЕСА_1 , який виник у липні 2020 року (з моменту звернення позивачки до правоохоронних органів та направлення письмової претензії відповідачці щодо забезпечення доступу до спірного майна). Отже, як правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції, доказів того, що у період з 2004 по 2020 рік ОСОБА_1 вчиняла будь-які юридично значимі дії, спрямовані як на доступ до спірного майна шляхом застосування будь-яких правових механізмів, так і на фактичне його утримання, зокрема ремонт, поточне утримання тощо, а так само й на юридичне визначення форми участі обох співвласників в утриманні цього майна, матеріали справи не містять.
Позивачкою належних доказів на спростування цих висновків районного суду не надано.
Наявні у справі копії договорів підряду від 14 травня 2007 року та від 10 серпня 2009 року (т. 1 а.с. 151, 154), приймально-здавальних актів від 19 червня 2007 року та від 21 серпня 2009 року (т. 1 а.с. 152-153, 155-156) свідчать про те, що на замовлення ОСОБА_2 в червні 2007 року підрядником встановлено паркан на прилеглій до будинку АДРЕСА_2 території, а в серпні 2009 року виконані наступні роботи: профілактика опалювальної системи із заміною розширювального бака, демонтаж дерев`яного «конька» даху, встановлення оцинкованого «конька», встановлення оцинкованих віконних відливів, цегляна кладка ганку, бетонування сходів, віконні відкоси. 
Отже, наданими відповідачкою доказами підтверджуються її пояснення про утримання спірної нерухомості у спосіб, на який ОСОБА_2 була фінансово спроможна. Таким чином, є доведеним здійснення відповідачкою у 2009 році заходів щодо поліпшення технічного стану квартири (яка розташована в одноповерховому житловому будинку) шляхом проведення наведених вище профілактичних та ремонтно-облицьовувальних робіт. 
Позивачка стверджувала, що однією з перешкод у користуванні квартирою було встановлення відповідачкою огорожі навколо будинку. Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, облаштування у 2007 році паркану саме по собі не є перешкодою для участі ОСОБА_5 в утриманні майна, а є заходом збереження його недоторканості. Зазначений висновок не спростовує викладені в судовому рішенні при розгляді справи про усунення перешкод у користуванні майном за позовом ОСОБА_1 обставини відсутності у позивачки ключів від вхідних хвірток станом на 2020 рік. Проте, як встановлено судом, у справі відсутні докази того, що ОСОБА_5 з часу встановлення паркану і до 2020 року намагалась потрапити до квартири з метою її утримання. 
Надані учасниками справи під час її розгляду районним судом пояснення, які ніким з них не заперечувалися, свідчать про те, що після смерті ОСОБА_4 (матері сторін) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у спадщину два об`єкти нерухомості (квартиру АДРЕСА_1 та домоволодіння з присадибною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 ), і кожна з сестер фактично користувалася одним з цих об`єктів: позивачка – домоволодінням, а відповідачка – квартирою. У 2021 році ОСОБА_2 ініціювала судове провадження щодо виділення їй частки зі спадкового майна у виді спірного об`єкта нерухомості (квартири), однак у позові їй відмовлено. Надалі, що визнавали всі учасники справи, житловий будинок, яким з 2004 року користувалася ОСОБА_1 , було знищено у 2022 році під час повномасштабного вторгнення російської федерації. Грошову компенсацію за програмою «Є-відновлення» в сумі близько 1 400 000 грн сторони отримали в рівних частинах. Земельною ділянкою, на якій розташовано знищений житловий будинок по АДРЕСА_3 фактично продовжує користуватися ОСОБА_1 . Таким чином, апеляційний суд вважає слушними доводи ОСОБА_2 про те, що сторони фактично поділили спадкове майно, отже позивачка не була зацікавлена ні в користуванні квартирою, ні в її утриманні. 
Колегія суддів виходить з того, що, стверджуючи про вину саме ОСОБА_2 у завданні шкоди об`єкту нерухомого майна (квартирі) шляхом недбайливого ставлення до нього та невиконання обов`язків з його утримання, позивачка не надала належних доказів на підтвердження того, що протягом 16 років з часу відкриття спадщини і до 2020 року вона вчиняла будь-які дії, спрямовані на участь у виконані обов`язку з утримання своєї частки нерухомого майна відповідно до вимог ст. 319, 322, 360 ЦК України. Наявність тривалих суперечок між сторонами стосовно порядку користування спірним майном не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку утримання об`єкта нерухомості. 
Районний суд правильно виснував, що оскільки між сторонами не було юридично закріплено (договором або рішенням суду) обов`язку саме ОСОБА_2 одноосібно утримувати спірне нерухоме майно, а позивачка активних дій щодо визначення порядку його утримання не вчиняла, відповідно ОСОБА_1 не може стверджувати про неналежне виконання саме та виключно відповідачкою цього обов`язку принаймні до того періоду, поки ОСОБА_1 у 2020 році не почала ініціювати дій щодо доступу до об`єкта нерухомого майна, а ОСОБА_2 – відмовляти у такому доступі. 
Як установлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2023 року, дії щодо доступу до спірної нерухомості ОСОБА_1 ініціювала лише у 2020 році. Водночас під час розгляду цієї справи позивачкою не доведено того, що визначені експертом недоліки майна утворилися саме в період 2020-2024 років, тобто в період існування юридичного спору щодо доступу до користування спірним майном. 
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2024 року за клопотанням сторони позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу (т. 1 а.с. 212-216). На вирішення експертів, серед інших, поставлено таке питання: «Яким є часовий період виникнення невідповідностей квартири (якщо такі будуть виявлені) вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також прояву в квартирі вологості, плісняви, грибку (цвілі) та руйнування стін та підлоги, інших елементів конструкції приміщень квартири?».
У заявленому клопотанні від 03 грудня 2024 року про уточнення питань, поставлених на вирішення експертів (т. 1 а.с. 221-222), судовий експерт Єзута О.В. зазначив про неможливість вирішення питання щодо часового періоду виникнення пошкоджень, оскільки під час огляду об`єктів можливо встановити виключно факт наявності чи відсутності невідповідностей окремих конструктивних елементів об`єктів чи об`єктів в цілому вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, факт наявності чи відсутності пошкоджень та дефектів конструктивних елементів об`єктів, а не часові періоди їх виникнення.
У поданому клопотанні про уточнення питань судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с. 235-236) ОСОБА_1 питання про час виникнення пошкоджень майна не ставила. Це питання також відсутнє і у клопотанні про призначення повторної будівельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 73-76). 
Апеляційний суд, беручи до уваги висновок експерта від 28 квітня 2025 року з наявним у ньому переліком виявлених пошкоджень квартири АДРЕСА_1 та враховуючи технічний стан об`єкта, його дату початку експлуатації (1950-1960 роки) та термін його експлуатації, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виявлені експертом конструктивні недоліки (всі або частина) спірного об`єкта нерухомості могли виникати як у період до відкриття спадщини (2004 рік), так і за час з моменту відкриття спадщини до ініціювання позивачкою доступу до об`єкта (2004-2020 роки), а також і в період вирішення судом спору щодо доступу до об`єкта (2020-2024 роки), і після фактичного забезпечення позивачці доступу до квартири (2024 рік). 
Відповідно районний суд, вирішуючи цей спір, обґрунтовано не взяв до уваги надані позивачкою фотозображення, виконані при проведенні виконавчих дій (т. 1 а.с. 35-44), оскільки з`ясування причин пошкодження майна, їх ступінь, характер вираження та час виникнення потребують спеціальних знань та не можуть встановлюватися на підставі зображень. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що ОСОБА_1 не доведено того, що пошкодження спірної квартири утворилися саме за час, коли ОСОБА_2 чинила їй перешкоди у користуванні об`єктом нерухомості, тобто у 2020-2024 роках. 
Апеляційний суд зважає також на те, що перелік ймовірних причин виникнення пошкоджень та дефектів конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 наведено в дослідницькій частині висновку експерта від 28 квітня 2025 року. Хоча наведений висновок експерта щодо причин виникнення пошкоджень спірного об`єкта нерухомості носить ймовірний характер, однак визначені експертом причини узгоджуються з установленими обставинами у справі, які свідчать про те, що об`єкт нерухомості має значний фізичний знос через тривалий час його використання, має конструктивні недоліки та ймовірно піддавався впливу сторонніх негативних факторів, зокрема підтопленню. 
Листом Управління ЖКГ Чернігівської міської ради від 29 квітня 2013 року № 177-2 (т. 1 а.с. 149) засвідчено, що 09 квітня 2013 року мало місце підтоплення будинку АДРЕСА_2 км по причині проходження великої кількості талої води через земляний канал та вихід води з берегів. 
Подане стороною позивача клопотання про призначення повторної експертизи (т. 2 а.с. 73-76) вмотивоване виключно незгодою із методологією проведення розрахунку вартості ремонтно-відновлювальних робіт та суми завданої шкоди. Водночас його мотиви не містять заперечень щодо визначених експертом ймовірних причин завдання такої шкоди, а також відомостей та аргументів на предмет того, чи існує неповнота дослідження експертом причин виникнення пошкоджень майна та в чому саме така неповнота полягає. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, районний суд правильно виходив з того, що належних даних, які б свідчили про необґрунтованість висновку експерта від 28 квітня 2025 року та на які посилається сторона позивача, або таких, які б викликали сумніви в його правильності, матеріали справи не містять (т. 2 а.с. 82-86).
Доведеність заподіяння майнової шкоди вимагає в сукупності чотирьох елементів: наявності самої шкоди, протиправної поведінки заподіювача, причинно-наслідкового зв`язку та вини. Позивач має документально підтвердити розмір збитків, а не лише факт їх існування. Водночас вирішенню питання наявності вини передує встановлення наявності таких елементів правопорушення, як протиправний характер дій особи та причинний зв`язок між протиправними діями та завданою шкодою. 
У постанові від 22 липня 2019 року у справі № 909/374/18 Верховний Суд зазначив, що у деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Однак стороною позивача не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували протиправний характер дій відповідачки та причинно-наслідковий зв`язок між її діями та наявними в об`єкті нерухомості пошкодженнями (недоліками). Районний суд обґрунтовано взяв до уваги такі специфічні обставини цієї справи, як давність побудови об`єкта (період 1950-1960 років), ймовірний вплив зовнішніх негативних факторів (підтоплення), конструктивні недоліки будівництва, на які вказано експертом, тривалість періоду спірних правовідносин (2004-2025 роки), відсутність з боку позивачки активних дій щодо виконання обов`язку з утримання спільного майна. Покладення саме на ОСОБА_2 обов`язку доведення відсутності будь-яких протиправних дій з її боку у межах такої сукупності обставин, загальної тривалості експлуатації об`єкта (близько 65 років) та тривалості спірних правовідносин (21 рік) являло би собою очевидно несправедливий розподіл тягаря доказування. 
Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства. Суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх недоведеністю, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо необґрунтованості висновку суду про відмову у відшкодуванні їй понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
За змістом п. 3, 4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, у тому числі, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 141 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
У заявленому клопотанні про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 26 вересня 2024 року відповідачка просила стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн (т. 1 а.с. 203-204). Згідно з поданими нею 22 вересня 2025 року та 11 грудня 2025 року клопотаннями загальний розмір цих витрат становить 8 500 грн.
Залишаючи понесені ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу за нею, районний суд указав, що попри недоведеність ОСОБА_1 заявлених позовних вимог, виникнення цього спору суттєвою мірою перебуває у зв`язку із перешкоджанням позивачці у доступі та користуванні об`єктом нерухомого майна, тобто обумовлено неправильними діями відповідачки. Суд зазначив про неготовність відповідачки вирішувати спірні питання спільного володіння та користування майном шляхом укладення мирової угоди, предметом якої могло бути унормування питання витрат сторін на відновлення стану спірного майна. 
Апеляційний суд вважає такий висновок помилковим, зважаючи на те, що предметом цього позову є відшкодування майнової шкоди, завданої неналежним утриманням нерухомості – спірної квартири, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Указуючи, що виникнення цього спору обумовлено неправильністю дій відповідачки, яка перешкоджала ОСОБА_1 у доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою те, що наведені обставини були предметом розгляду Новозаводським районним судом м. Чернігова справи № 751/4733/22. Рішенням суду ОСОБА_2 зобов`язано надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до спірної квартири та ключі від вхідних дверей і хвірток. Вирішено також питання судових витрат. В рамках виконавчого провадження рішення суду фактично виконано 28 березня 2024 року. 
Крім цього, зазначаючи про неправильні дії відповідачки, що зумовлені наявністю з її боку перешкод у доступі позивачці до квартири, суд одночасно дійшов чіткого та однозначного висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних та достовірних доказів, які б підтверджували протиправний характер дій відповідачки та причинно-наслідковий зв`язок між її діями та наявними в об`єкті нерухомості пошкодженнями. Тобто зазначив про недоведеність тверджень щодо причетності ОСОБА_2 до дефектів, наявних у спірному об`єкті нерухомості та відсутність доказів того, що її дії/бездіяльність сприяли у виникненні наявних в об`єкті нерухомості пошкоджень (недоліків). Отже, апеляційний суд вважає, що неправильних дій відповідачки в ході розгляду цієї справи не встановлено. Сторона, яка ініціює судове провадження, має бути готова до відшкодування судових витрат у випадку, якщо рішення ухвалюється не на її користь. 
Саме по собі небажання ОСОБА_2 укладати мирову угоду у справі не може бути підставою для звільнення позивачки від обов`язку відшкодувати судові витрати, оскільки відповідно до приписів ст. 207 ЦПК України укладення мирової угоди є правом, а не обов`язком сторін. Крім цього, предметом спору є не встановлення порядку спільного володіння та користування сестрами майном, а відшкодування майнової шкоди. Не суперечить завданням цивільного судочинства те, що особа, яка вважає себе невинуватою у завданні збитків, та відповідно не визнає заявлений до неї позов, бажає вирішення спору по суті, підсумком якого є постановлення судового рішення, а не укладає мирову угоду, що є обопільним компромісом сторін. 
Колегія суддів, беручи до уваги те, що справа ініційована ОСОБА_1 , у задоволенні її позовних вимог про відшкодування майнової шкоди відмовлено за їх недоведеністю, а також позицію та процесуальну поведінку ОСОБА_2 під час розгляду справи, вважає, що її дії не можуть вважатися неправильними та тягнути обов`язок покладення на відповідачку понесених нею витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим ці витрати мають бути відшкодовані за рахунок позивачки.
За змістом ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У справі встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_2 в суді першої інстанції адвокат Огородник Ю.О. здійснювала на підставі ордеру серії СВ № 1101203 від 23 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 195), виданому на підставі договору про надання правової допомоги № 02/09 від 19 вересня 2024 року.
За змістом п. 1.1 договору предметом даного договору є надання адвокатом правничої допомоги клієнту в такому обсязі: представництво інтересів ОСОБА_2 в Новозаводському районному суді м. Чернігова у справі № 751/6416/24 за позовом ОСОБА_1 про стягнення завданої майнової шкоди, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду за надання правничої допомоги (т. 1 а.с. 205-206). 
Пунктом 5 договору визначений порядок оплати правової допомоги адвоката. Так, за надання правничої допомоги клієнт сплачує гонорар (винагороду) в наступному розмірі: за ознайомлення з матеріалами справи та узгодження правової позиції, участь у підготовчому засіданні у справі – 5 000 грн. Оплата за цей вид допомоги (послуг) підлягає проведенню не пізніше 5 днів після підписання договору (п.п. 5.1.1. договору). За участь у кожному судовому засіданні у справі – 1 000 грн. Оплата за участь у судових засіданнях проводиться клієнтом до початку чергового судового засідання у справі (п.п. 5.1.2 договору). Оплата за надані послуги здійснюється в безготівковій формі на розрахунковий рахунок адвоката (п. 5.2 договору).
23 вересня 2024 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок адвоката Огородник Ю.О. грошові кошти в сумі 5 000 грн у рахунок оплати правничої допомоги за договором від 19 вересня 2024 року, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 23 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 207).
Відповідно до акту № 1 прийому-передачі наданих послуг від 15 січня 2025 року, складеному між ОСОБА_2 та адвокатом Огородник Ю.О., адвокатом надано наступну правничу допомогу згідно з договором від 19 вересня 2024 року – ознайомлення з матеріалами справи та узгодження правової позиції, участь у підготовчому засіданні у справі вартістю 5 000 грн (т. 2 а.с. 128).
Згідно з додатковою угодою № 01 від 17 квітня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 02/09 від 19 вересня 2024 року сторони внесли зміни до розділу 5 договору, доповнивши його п. 5.1.3 в такій редакції: «за присутність адвоката під час проведення експертного дослідження клієнт сплачує адвокату 500 грн» (т. 2 а.с. 130).
Відповідно до акту № 2 прийому-передачі наданих послуг від 18 квітня 2025 року, складеному між ОСОБА_2 та адвокатом Огородник Ю.О., адвокатом була надана правнича допомога згідно з договором від 19 вересня 2024 року – присутність адвоката під час проведення експертного дослідження вартістю 500 грн (т. 2 а.с. 131).
22 квітня 2025 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок адвоката Огородник Ю.О. грошові кошти в сумі 500 грн у рахунок оплати правничої допомоги за договором від 19 вересня 2024 року та додаткової угоди від 17 квітня 2025 року, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 22 квітня 2025 року (т. 2 а.с. 132).
Відповідно до акту № 3 прийому-передачі наданих послуг від 01 липня 2025 року, складеному між ОСОБА_2 та адвокатом Огородник Ю.О., адвокатом надано наступну правничу допомогу згідно з договором від 19 вересня 2024 року – участь у судовому засіданні 01 липня 2025 року у Новозаводському районному суді м. Чернігова вартістю 1 000 грн (т. 2 а.с. 133).
01 липня 2025 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок адвоката Огородник Ю.О. грошові кошти в сумі 1 000 грн у рахунок оплати правничої допомоги за договором від 19 вересня 2024 року та акту № 3 від 01 липня 2025 року, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 01 липня 2025 року (т. 2 а.с. 134).
Відповідно до акту № 4 прийому-передачі наданих послуг від 22 вересня 2025 року, складеному між ОСОБА_2 та адвокатом Огородник Ю.О., адвокатом надано правничу допомогу згідно з договором від 19 вересня 2024 року – участь у судовому засіданні 23 вересня 2025 року у Новозаводському районному суді м. Чернігова вартістю 1 000 грн (т. 2 а.с. 135).
22 вересня 2025 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок адвоката Огородник Ю.О. грошові кошти в сумі 1 000 грн у рахунок оплати правничої допомоги за договором від 19 вересня 2024 року та акту № 4 від 22 вересня 2025 року, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 22 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 136).
Відповідно до акту № 5 прийому-передачі наданих послуг від 06 жовтня 2025 року, складеному між ОСОБА_2 та адвокатом Огородник Ю.О., адвокатом надано правничу допомогу згідно з договором від 19 вересня 2024 року – участь у судовому засіданні 07 жовтня 2025 року у Новозаводському районному суді м. Чернігова вартістю 1 000 грн (т. 2 а.с. 188).
06 жовтня 2025 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок адвоката Огородник Ю.О. грошові кошти в сумі 1 000 грн у рахунок оплати правничої допомоги за договором від 19 вересня 2024 року та акту № 5 від 06 жовтня 2025 року, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції від 06 жовтня 2025 року (т. 2 а.с. 187).
Матеріали цивільної справи свідчать про те, що адвокат Огородник Ю.О. 17 квітня 2025 року брала участь під час огляду експертом квартири АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 5), у підготовчому судовому засіданні 27 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 208), 26 грудня 2024 року (т. 1 а.с. 237), 01 липня 2025 року (т. 2 а.с. 77-80) та 01 серпня 2025 року (т. 2 а.с. 106-107), а також у судових засіданнях 23 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 144-145), 07 листопада 2025 року (т. 2 а.с. 172-174) та 11 грудня 2025 року (т. 2 а.с. 190-193). 
Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, складність та категорію справи, ціну та предмет позову, участь адвоката Огородник Ю.О. у сімох судових засіданнях, співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, колегія суддів вважає, що надані адвокатом послуги загальною вартістю у розмірі 8 500 грн відповідають критеріям співмірності, реальності та розумності витрат на правову допомогу з огляду на обставини цієї справи, її складність та обсяг наданих адвокатом послуг.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправильності висновку суду про відмову у відшкодуванні їй понесених витрат на професійну правничу допомогу заслуговують на увагу апеляційного суду, у зв`язку з чим рішення суду в частині вирішення питання відшкодування відповідачці витрат на професійну правничу допомогу належить скасувати та стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 8 500 грн понесених витрат.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2025 року в частині вирішення питання відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 500 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова