УХВАЛА

06 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 296/13425/25
провадження № 61-2435ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. 
розглянув касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав і інтересів та
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 
2026 року.
16 березня 2026 року ухвалою Верховного Суду в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, касаційну скаргу залишено без руху та надано заявниці десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку 
і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У квітні 2026 року на адресу Верховного Суду від заявниці надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, з яких встановлено невиконання вимог ухвали та неусунення недоліків.
Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд зазначав, що пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) передбачено, що судовий збір не справляється за подання клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду відповідно до міжнародного договору України, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України та яким не передбачено плату під час звернення до суду, подання апеляційної та касаційної скарг у таких справах.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як встановлено з інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень в справі № 296/13425/25, у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просила: прийняти до розгляду позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, так як спір має приватноправовий характер, обумовлений незаконною видачею довіреності представнику; під час розгляду питання про відкриття провадження врахувати суть правовідносин, які виникли між сторонами, так як відповідачем вчинені численні випадки порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій - неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них під час видачі довіреності представнику, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, тобто спір має приватноправовий характер; незаконне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них під час видачі довіреності представнику, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам; прийняти обґрунтування 7 випадків порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій, із зазначенням суті вчинених випадків, якими порушені цивільні права; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної 7 випадками недодержання вимог, встановлених законом, які завдали душевні страждання; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 7 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності в розмірі 200 000,00 грн.
Тобто предметом спору є вимоги, не пов`язані поданням заяви про визнання і виконання рішення іноземного суду відповідно до міжнародного договору України, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України; з відшкодуванням шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У поданій на усунення недоліків заяві ОСОБА_1 вказує, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 та пункту 2 частини першої статті 5 Закону.
Указаним підставам для звільнення від сплати судового збору надано оцінку в ухвалі Верховного Суду від 16 березня 2026 року і додаткової оцінки вказані доводи не потребують.
Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень, викладених в ухвалі Верховного Суду від 16 березня 2026 року, не наведено та Верховний Суд їх не встановив.
Несплата судового збору та/або ненадання документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що постановляється відповідна ухвала.
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) виснувала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури в суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення в справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, оскільки згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України в разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав і інтересів вважати неподаною та повернути заявниці.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська