Провадження № 2/641/1134/2026 	Справа № 641/9569/25 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 березня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі: 
 
головуючого судді - Щепелевої Г.М,
 
секретар судового засідання - Масалова М.Є.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №641/9569/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» через систему «Електронний суд» звернулося до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором №52094919від 15.06.2024 у розмірі 17370,00 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрат на правову допомогу 9000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.06.2024 між ТОВ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 52094919. Відповідно до умов договору Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 3000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. В подальшому, 10.11.2025 було укладено договір №10-11/25 відповідно до якого ТОВ «ЕКО ФІН» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 52094919. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 52094919. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 52094919, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 17370,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 14070,00 грн.; заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку - 300,00 грн. У зв`язку вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом.
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова 10 грудня 2025 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
04 березня 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судом встановлено, що 15.06.2024 між ТОВ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 52094919. 
Згідно з п. 2.1. договору Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим договором.
Відповідно до п. 2.2. кредит надається в загальному розмірі: 3000 грн.
Строк користування кредитними коштами складає 730 (днів), який починається з 15.06.2024 та закінчується 14.06.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду (п. 2.3. договору).
Згідно з п. 2.4. договору дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 28.06.2024 року (рекомендована дата платежу).
Поточний період складає 716 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 14.06.2026 (п. 2.5. договору).
Відповідно до п. 2.6. договору проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних ( денна процентна ставка 1 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду.
Згідно з п. 2.7. Договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі - 365 % відсотків річних (денна процентна ставка - 1 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до цього Договору) (п. 2.11. Договору).
Відповідно до п. 3.1.2.1. договору, кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через Веб - сайт Товариства.
Договір підписано ОСОБА_1 15.06.2024 року шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора YzRkZGE3.
Згідно з п.3.1.2.5 Договору, товариство в день укладання кредитного договору, але не пізніше трьох робочих днів з дня його підписання, надає кредит шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений позичальником при подачі Заяви на отримання кредиту та зазначений у розділі 10 (Реквізити сторін) цього Договору.
На виконання кредитного договору Товариство надало кредит в сумі 3000,00 грн шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , що зазначена в п.10 кредитного договору, через платіжну систему платіжного провайдера ТОВ «ПрофітГід», що підтверджується квитанцією №41843-65636-54343 від 15.06.2024.
До укладення договору відповідач склав заяву-анкету клієнта (заявника/позичальника).
06.07.2024 між сторонами укладено додатковий договір про пролонгацію №1/52094919 відповідно до якого сторони погодили продовження пільгового періоду до 20.07.2024.
29.07.2024  укладено додатковий договір про пролонгацію №2/52094919 відповідно до якого сторони погодили продовження пільгового періоду до 12.08.2024.
Таким чином, позивач надав відповідачу кредит на власні потреби у розмірі, що визначений договором, а відповідач прийняла кредит, зобов`язувалася повернути банку суму отриманого кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, як це вказано у договорі.
Відповідач був ознайомлений з Графіком платежів, що є додатком до кредитного договору.
Відповідно до Виписки за кредитом перед ТОВ «ЕКО ФІН» заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.11.2025 становить 17070,00 грн., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням 3000,00 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами 14070,00 грн.
Отже, позичальником не було належним чином виконано зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту перед Товариством.
10.11.2025 було укладено договір № 10-11/25, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» на підставі Реєстру боржників та Актів прийому-передачі Реєстру Боржників відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 52094919.
Як вбачається з копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів №0577410000 від 17.11.2025 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перерахувала грошові кошти ТОВ «ЕКО ФІН» згідно договору відступлення прав вимоги №10-11/25 від 17.11.2025.
Згідно з Реєстром боржників та витягом з Реєстру боржників до договору №10-11/25 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 10.11.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором № 52094919 від 15.06.2025 на момент відступлення права вимоги, становить 17070,00 грн., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням 4000,00 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами 14070,00 грн.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС», набуло право грошової вимоги до відповідачки.
Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 52094919 від 15.06.2025 станом на 10.11.2025 розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 17070,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн, та заборгованості за відсотками в розмірі 14070,00 грн.
Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 3000,00 грн.; строк кредитування - 730 календарних днів; процентна ставка 365 % річних.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З Кредитного договору № 52094919 від 15.06.2025 встановлено, що останній укладений в електронній формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 52094919 від 15.06.2025 в розмірі 3000,00 грн. сума основного боргу за кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи те, що факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн. підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом суд виходить із наступного.
10.11.2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 10-11/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а кредитор набув у повному обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, в тому числі ОСОБА_1 .
Відповідно до реєстру боржників від 10.11.2025 року ТОВ «ЕКО ФІН» як первісний кредитор відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» як новому кредитору право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 15.06.2024 року № 52094919 на зальну суму 17070,00 гривень, з яких 3000 гривень заборгованість за кредитом, 14070 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі-продажу права вимоги, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором факторингу.
Так, згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Судами у справі № 910/16579/20 установлено, що згідно з умовами спірного договору первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і зобов`язується сплатити первісному кредитору грошову суму гривневий еквівалент грошової суми 2 800 000 доларів США, що визначається за офіційним курсом НБУ. Отже, оспорюваний договір за його змістом був договором купівлі-продажу права вимоги в розумінні статті 655 ЦК України. Умова цього договору про те, що первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, а також повідомлення боржника за вимогою про її відступлення свідчить про виконання договору з боку продавця права вимоги одночасно з укладенням цього договору шляхом учинення цесії (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, п. 27).
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому Тому купівля права вимоги за іншою ціною, ніж вартість майна або сума грошових коштів, яку боржник за вимогою має передати кредитору, не свідчить про укладення сторонами договору факторингу. Натомість обов`язковими ознаками договору факторингу є як надання фінансування фактором клієнту, так і повернення фінансування клієнтом фактору, причому з оплатою клієнтом цієї фінансової послуги.
Відповідно до умов укладеного між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» договору купівлі-продажу прав вимоги від 10.11.2025 року № 10-11/25, сторони передбачили, що положення цього договору не передбачають фінансування первісного кредитора новим кредитором.
З урахуванням наведеного, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не набуло права здійснювати нарахування процентів за договором про споживчий кредит від 15 червня 2024 року № 52094919.
В зв`язку з цим вимоги у частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом після відступлення права вимоги у сумі 300 гривень задоволенню не підлягають.
В свою чергу суд перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок у частині нарахування процентів за користування кредитом на дату відступлення права вимоги приходить до висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит № 52094919 у частині процентів за користування кредитом у сумі 14070,00 гривень:
3000 гривень (тіло кредиту) х 1% х 514 днів (з 15 червня 2024 року по 10 листопада 2025 року) – 660 грн. - 690 грн. (сплачених відповідачем відсотків для пролонгації договору) = 14070 гривень. 
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає.
Правнича допомога позивачу надавалася адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» на підставі договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року. Вартість послуг згідно з Витягом з Акту №22 про надання юридичної допомоги від 24.11.2025 року, заявкою на надання юридичної допомоги №45 від 11.11.2025 року складає 9 000,00 грн, тому суд дійшов висновку про стягнення витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, незмінності позиції представника позивача протягом розгляду справи судом, складання позовної заяви, не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. Послуги з усної консультації при складанні позовної заяви та ознайомлення з матеріалами справи фактично охоплюються послугою зі складання позовної заяви. При цьому, суд бере також до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що передбачено додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
З урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, в розмірі 3000,00 грн.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2380,56 грн. (17070/17370х2422,40=2380,56) та суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2948,18 грн. (17070/17370х3000=2948,18). 
Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263,267,279,280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в розмірі 17070,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2948,18 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2380,56 грн., всього на суму 22 398 ( двадцять дві тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 74 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, м.Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд.6, офіс 521.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя Г.М.Щепелева